ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24943/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України, в якому просив:
-          визнати протиправно бездіяльність Військової прокуратури Центрального регіону України щодо не надання довідки про причини та обставини поранення; 
-          зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України надати ОСОБА_1 довідку про причини та обставини поранення, що мало місце 04 січня 2011 року.
На підставі п. 1 наказу Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора від 05 лютого 2020  № 66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» юридичну особу «Військова прокуратура Центрального регіону України» перейменовано у «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року позов задоволено частково: зобов`язано Військову прокуратуру Центрального регіону України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року (від 07 жовтня 2019 року вх. № 11333) по суті та надати довідку про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення процесуальних норм, просить оскаржуване рішення суду скасувати у частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у їх задоволенні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав Військову прокуратуру Центрального регіону України розглянути заяву позивача від 30 вересня 2019 року та надати довідку про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва), оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Крім того, апелянт зазначає, що обов`язковою передумовою для зобов`язання відповідача видати спірну довідку щодо отримання ОСОБА_1 травми 04 січня 2011 року є з`ясування судом обставин щодо дотримання відповідним органом прокуратури порядку розслідування та обліку нещасних випадків, який передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, реалізованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360. Апелянт стверджує, що лише після проведення службового розслідування нещасного випадку та складення відповідного акту формується запитувана позивачем довідка. Відповідач просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на те, що він не є розпорядником інформації, про яку запитує позивач, оскільки матеріали особової справи ОСОБА_1 знаходяться на обліку та зберіганні у Печерсько-Голосіїському об`єднаному в місті Києві військовому комісаріаті. Крім того, апелянт просить апеляційний суд звернути увагу на те, що Печерсько-Голосіїський об`єднаний в місті Києві військовий комісаріат не був залучений судом першої інстанції до участі у розгляді справи та судом не досліджувались матеріли особової справи позивача для з`ясування обставин щодо того, чи була складена за наслідками проведення службового розслідування нещасного випадку запитувана ОСОБА_1 довідка.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та з жовтня 2012 року знаходиться на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
У період з 2010 по 2012 роки позивач проходив військову службу у Військовій прокуратурі Центрального регіону України на посаді прокурора та старшого прокурора відділу. Як стверджує позивач, при виконанні ним службових обов`язків 04 січня 2011 року на нього було вчинено напад злочинної групи внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження. У зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_1 проходив лікування у Чернігівському військовому госпіталі у період з 06 по 14 січня 2011 року.
Начальником медичної частини вказаного військового госпіталю до Військової прокуратури Центрального регіону 14 січня 2011 року було направлено запит про надання довідки про травмування військовослужбовця.
Однак, як стверджує позивач, таку довідку не було направлено до медичної частини.
Позивач 30 вересня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про надання йому довідки про травмування, що сталось 04 січня 2011 року.
Військова прокуратура Центрального регіону України листом від 23 жовтня 2019 року № 11-723вих-19 у порядку, що визначений Законом України «Про звернення громадян», повідомила ОСОБА_1 про відсутність можливості видати йому довідку про травмування. Вказана відмова мотивована тим, що після ліквідації у серпні 2012 року Військової прокуратури Центрального регіону України шляхом реорганізації у Прокуратуру з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України всі документи з кадрових питань були здані у архів. Інша частина документів, строк зберігання яких вичерпано, були знищені. 
Вважаючи рішення відповідача про відмову у видачі довідки про причини та обставини поранення протиправними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у двох примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. Як наслідок, така довідка не підлягає знищенню з підстав, на які посилається відповідач та має бути надана позивачу на його запит.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відсутність здійснення належного дослідження обставин щодо події травмування у 2011 році, подану заяву відповідачу слід розглянути по суті, оскільки позивачем до такої заяви було надано всі наявні документи, які стосуються такого травмування, зокрема, запит в/ч АЗ 120, довідка прокуратури регіону, службове посвідчення, копія паспорта, довідка про ідентифікаційний код, виписний епікриз, копія медичної книжки, копія посвідчення про відрядження, постанова про порушення кримінальної справи, вирок суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;  6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Станом на час настання події, з якою ОСОБА_1 пов`язує отримання травми під час проходження служби, тобто станом на 04 січня 2011 року, була чинною Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року № 169/5360 (далі – Інструкція).
Вказана Інструкція визначає порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України (в тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України військовослужбовцями), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті під час виконання обов`язків військової служби та аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України.
Відповідно п. 1.5. розділу 1 Інструкції (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) розслідуванню  підлягають  раптове  погіршення здоров`я, травми  (у  тому  числі  отримані  внаслідок  тілесних  ушкоджень, заподіяних іншою особою),  гострі професійні захворювання і гострі професійні  отруєння*,  інші  отруєння,  теплові   удари,   опіки, обмороження,  утоплення,  ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим  випромінюванням,  ушкодження,  отримані   внаслідок аварій, пожеж,  стихійного лиха,  контакту з тваринами,  комахами, рослинами, іншими представниками фауни і  флори  (далі – нещасні випадки),  що  сталися  з  військовослужбовцями під час виконання обов`язків військової служби та призвели до втрати  працездатності на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців  під час виконання ними обов`язків військової служби.
За змістом п. 2.1. розділу 2 Інструкції (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) про кожний нещасний випадок очевидець  (або  сам потерпілий) повинен негайно сповістити  безпосереднього  командира (начальника)  чи  керівника  робіт  і  вжити  заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. Нещасний випадок,  про  який  потерпілий з об`єктивних причин або за станом здоров`я не зміг своєчасно  повідомити  командування військової   частини,   та   той   випадок,   від   якого   втрата працездатності  настала  не  відразу,  розслідується  на  підставі рапорту  потерпілого або особи,  яка представляє його інтереси,  у порядку, встановленому пунктом 2 Інструкції.
Відповідно до п. 2.3. розділу 2 Інструкції (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) командир військової частини після отримання повідомлення про нещасний випадок зобов`язаний:
-          у разі  отримання  військовослужбовцем  травми повідомити про нещасний випадок старшого командира (начальника)  та  залежно  від того, з чим  пов`язаний нещасний  випадок  (з виконанням робіт, пожежею, аварією автотранспорту, гострим професійним захворюванням,  отруєнням  тощо), -відповідний військовий орган нагляду (за охороною праці,  пожежний,  безпеки  дорожнього  руху, санітарно-епідеміологічний   тощо),   а   в   передбачених  чинним законодавством  України  випадках  -  і  відповідного   прокурора; сповістити у разі, якщо потерпілий військовослужбовець відряджений з іншої військової частини, її командира;
         -           наказом по військовій частині призначити комісію з розслідування  нещасних  випадків   (перелік   нещасних   випадків визначено в пункті 1.5 Інструкції) у складі голови комісії (одного із  своїх  заступників)  та  її  членів  -   командира  батальйону (дивізіону,  ескадрильї тощо),  до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок,  та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний  випадок,  фахівців  відповідних  служб  (охорони  праці, пожежної, автомобільної, медичної тощо);
       - забезпечити проведення розслідування згідно з вимогами Інструкції та у встановлений термін.
За змістом п 2.5. розділу 2 Інструкції (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) комісія  з  розслідування  нещасного  випадку  проводить розслідування  протягом  трьох  діб. Комісія   з   розслідування нещасного випадку зобов`язана:
- обстежити місце нещасного випадку,  опитати свідків  і  осіб, які причетні до події,  та одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;
- установити обставини  і  причини,  що  призвели  до нещасного випадку, визначити   осіб,   які   допустили   порушення   вимог нормативно-правових актів (закони,  статути,  положення,  правила, інструкції,  настанови  тощо),  а  також  розробити  заходи   щодо запобігання подібним випадкам;
- скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини,  і передати його  на  затвердження  командиру  військової частини.   Усі   примірники   акта   (додаток   1  до  Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.
До акта (додаток 1 до  Інструкції)  додаються  письмові пояснення свідків,  потерпілого, а в разі  потреби  також  схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації, інші документи, що характеризують місце події  (устаткування,  машини,  апаратура, територія,   будівлі   тощо),   медичний  висновок  щодо  діагнозу ушкодження  здоров`я  потерпілого,  наявності  в  його   організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.
У випадках гострих професійних  захворювань  (отруєнь),  крім акта  (додаток  1  до Інструкції),  складається також карта обліку професійного захворювання (отруєння) (далі - карта) (додаток 3  до Інструкції).
На підставі клопотання голови  комісії  термін  розслідування може бути продовжений до 15 днів наказом командира, який призначив комісію.
За результатами  розслідування  командир  військової  частини видає наказ по військовій частині.
Відповідно до п. 2.9. розділу 2 Інструкції (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) Акт  (додаток  1  до  Інструкції)  разом  з  матеріалами розслідування   підлягає   зберіганню   протягом  45  років.  Інші примірники   акта   (додаток   1  до  Інструкції)  та  його  копії зберігаються  до  виконання  всіх  намічених у них заходів, але не менше  як  п`ять  років.  (Абзац  перший пункту 2.9 розділу 2 із змінами,  внесеними  згідно з Наказом Міністерства оборони України № 128 від 23 березня 2009 року).
У разі ліквідації військової частини акти про нещасні випадки разом з  матеріалами  розслідування  передаються  правонаступнику, який бере на облік ці нещасні випадки,  а за його відсутності – до державного архіву.
На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800.
У відповідності до  ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення № 402).
Відповідно до абз. 7 п. 1.3 Положення № 402, основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Пунктом 21.7. Положення № 402 (у редакції чинній саном на 04 січня 2011 року) передбачено, що постанова  ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії,   каліцтва)   приймається   відповідно   до    висновку, зазначеного  в довідці про обставини травми (поранення,  контузії, каліцтва),   у   якій   зазначається,    що    військовослужбовець (військовозобов`язаний,   резервіст)   проходив  військову  службу (збори) в момент одержання поранення (контузії, травми, каліцтва). Детальне   зазначення   обставин  отримання  поранення  (контузії, травми,  каліцтва) у довідці обов`язкове.  При цьому ВЛК  бере  до уваги  оригінал  довідки,  складеної  не  пізніше ніж через 30 діб після одержання військовослужбовцем поранення  (травми,  контузії, каліцтва). На   військовослужбовців   за   контрактом довідка оформляється у 2-х примірниках,  перший  подається  у  госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії задовільної якості указаної довідки, засвідченої відповідною посадовою  особою  та  скріпленої  гербовою  печаткою   військової частини (військового лікувального закладу).
Відповідно до п.п. 3.7.1, 3.7.2 розділу 3 Інструкції з обліку кадрів в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України 02 лютого 2017 року № 27 (у редакції, чинній на момент знищення документів, на які посилається відповідач) ведення особових справ військовослужбовців військових прокуратур здійснюється відповідно до  Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26 травня 2014 року № 333, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 року за № 611/25388. Особові справи державних службовців обліковуються та формуються відповідно до вимог  Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22 березня 2016 року № 64, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2016 року за № 567/28697 (надалі також – Порядок № 64).
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Порядку № 64 після звільнення державного службовця з державної служби його особова справа залишається у службі управління персоналом і передається до архіву в порядку, визначеному відповідною інструкцією з діловодства. У графі 5 журналу обліку особових справ державних службовців зазначаються дата та підстава звільнення.
Згідно з приписами п. 14.9 розділу 14 Інструкції з діловодства в органах прокуратури країни, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 лютого 2016 року № 103 установлюються такі граничні строки тимчасового зберігання документів в архіві прокуратури:
- для документів Генеральної прокуратури України – 15 років;
- для документів регіональних прокуратур – 10 років;
- для документів із кадрових питань (особового складу) – 75 років.
Після закінчення граничних строків зберігання документи, віднесені до НАФ, передаються на постійне зберігання відповідно до порядку, визначеного  Правилами.
Зі змісту п. 2 розділу II Інструкції (в редакції чинній станом на 30 вересня 2019 року, тобто на час звернення позивача із заявою по надання довідки) про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:
терміново організувати надання домедичної допомоги, а по можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за необхідності його доставку до військового або найближчого лікувального закладу;
негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;
зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Пунктом 3 розділу II Інструкції (в редакції чинній станом на 30 вересня 2019 року) передбачено, що нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.
Якщо рішенням суду встановлено факт настання нещасного випадку, розслідування організовує та проводить вищий орган військового управління, якому підпорядковувалась ліквідована військова частина.
У позовній заяві позивач вказував на те, що незважаючи на запит начальника медичної частини в/ч А-3120 від 14 січня 2011 року № 71, адресований Військовому прокурору Центрального регіону м. Київ, про надання довідки про травму військовослужбовця ОСОБА_1 така довідка до вказаної медичної частини направлена не була.
Доказів, які б підтверджували вказані позивачем обставини щодо ненадання відповіді на запит позивачем до суду не надано. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний вище запит не містить повідомлення про нещасний випадок, дату, коли він стався, або додатки з яких можна було б встановити щодо якої події сформовано такий документ.
Також у заяві від 30 вересня 2019 року позивач стверджував, що у період з 06 по 14 січня 2011 року він проходив лікування у Чернігівському військовому госпіталі.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надав доказів того, що після закінчення вказаного лікування у порядку, визначеному Інструкцією (в редакції чинній станом на 04 січня 2011 року) він або особа, яка представляє його інтереси (інша уповноважена особа), негайно сповістили безпосереднього  керівника про нещасний випадок, що стався 04 січня 2011 року, подавши рапорт (заяву) для забезпечення можливості проведення службового розслідування нещасного випадку та встановлення причин і обставин отримання травми та чи дійсно така травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи відсутність здійснення належного дослідження обставин щодо події травмування у 2011 році, заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року відповідач зобов`язаний розглянути по суті, оскільки позивачем до такої заяви було надано всі наявні документи, які стосуються травмування: запит в/ч АЗ 120, довідка прокуратури регіону, службове посвідчення, копія паспорта, довідка про ідентифікаційний код, виписний епікриз, копія медичної книжки, копія посвідчення про відрядження, постанова про порушення кримінальної справи, вирок суду.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції про неналежне дослідження обставин щодо події травмування позивача 04 січня 2011 року є передчасними, оскільки вказані обставини не були предметом доказування у цій справі.
Зі змісту позовних вимог та заяви позивача від 30 вересня 2019 року вбачається, що позивач просить надати йому вже існуючий, на його думку, документ – довідку про причини та обставини травми, а не звертається з заявою-повідомленням про нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командування Військової прокуратури Центрального регіону України з обґрунтуванням причин такого звернення у строк понад вісім років з дня травмування, або з заявою про ініціювання проведення розслідування нещасного випадку (травмування) за фактом подій, що відбулися 04 січня 2011 року – у випадку, якщо про нещасний випадок було повідомлено у порядку, визначеному Інструкцією, але розслідування не проводилось, відповідний акт про нещасний випадок  та довідка не складались.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Однак, всупереч вказаним нормам позивач не надав доказів бездіяльності відповідача під час розгляду його заяви від 30 вересня 2019 року.
Як раніше зазначалось, відповідно до п. 21.7. Положення № 402 довідка про причини і обставини травми оформляється у 2-х примірниках,  перший  подається  у  госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. 
Також з матеріалів справи вбачається і не спростовано позивачем, що два примірники особової справи № 307 підполковника ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 26 липня 2012 року № 601 звільнено з військової служби у запас за п. «г» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів), скеровано для обліку та зберігання до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату 06 вересня 2012 року (інвентарна справа № 3711 за 2012 рік прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері).
Тобто, запитувана позивачем довідка, у випадку, якщо остання була складена та долучена до матеріалів особової справи, не перебуває на обліку і зберіганні у відповідача.
Водночас, враховуючи зміст заяви ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року, у якій міститься прохання надати довідку про причини і обставини травми, яка була сформована у зв`язку з надходженням запиту начальника медичної частини в/ч А-3120 від 14 січня 2011 року № 71, колегія суддів вважає, що Військова прокуратура Центрального регіону України зобов`язана була б надати запитувану позивачем довідку тільки у тому випадку, якщо б така довідка містилась у її розпорядженні. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач розглянув заяву (звернення) позивача у порядку та строки, що визначені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та вірно зазначив, що запитувану ОСОБА_1 довідку немає можливості надати у зв`язку з відсутністю у Військової прокуратури Центрального регіону України документів з кадрових питань щодо позивача. Доказів протилежного позивачем до суду не надано.
У зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає протиправної бездіяльності Військової прокуратури Центрального регіону України під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року.
Вказані обставини також свідчать про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року (вх. від 07 жовтня 2019 року № 11333) по суті та надати довідку про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва).
З огляду на зазначені обставини в сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року в частині задоволених судом вимог з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242 – 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року скасувати у частині задоволених судом вимог про зобов`язання Військової прокуратури Центрального регіону України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року (від 07 жовтня 2019 року вх. № 11333) по суті та надати довідку про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва).
У скасованій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                         Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                               Є.О. Сорочко

                                                                                                        І.В. Федотов