ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року	Львів	Справа № 300/3647/20 пров. № А/857/7226/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 300/3647/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Панікар І.В.,
час ухвалення рішення – 18.03.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 18.03.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі – відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію. 27.02.2017 року Долинський районний суд визнав протиправними дії Долинського об`єднаного управління ПФУ щодо відмови позивачу у проведенні та перерахунку призначеної пенсії за нормами ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із збільшенням її на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений частиною 2 статті 56 ЗУ № 796-12. Вказане рішення суду виконано в межах покладених судом зобов`язань, а починаючи з 01.10.2017 року розрахунок розміру пенсії здійснено відповідно до Закону України № 1058, з урахуванням змін, внесених Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 року № 2148-VIII, і він становив 5676,54 грн. Позивач вказує на те, що відповідачем, в порушення вимог частини 2 статті 56 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” не здійснено перерахунок і виплату пенсії за віком як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, із збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 відсотків заробітку. Позивач зазначає, що його стаж складає 42 роки 9 місяць та 15 днів, що відповідачем визнається, внаслідок чого, має право на надбавку до пенсії за понаднормовий  стаж - 22 роки, однак, відповідачем нараховано надбавку за понаднормовий  стаж 17 років, а решту не враховано. Стверджує, що призначення пільгової пенсії відбулось за Законом України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не за Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і застосування окремих положень цього Закону допускається лише в тих межах, які не суперечать спеціальному Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. З урахуванням викладеного, просить суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення виплат за понаднормовий стаж ОСОБА_1 , особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю, відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та статтей 13,49,50,51,56 та 57 ЗУ “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язати відповідача відновити позивачу виплату за 22 роки понаднормового стажу із 01.10.2017 року відповідно до частини 2 статті 56 ЗУ “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та виплатити заборгованість, яка виникла з 01.10.2017 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 300/3647/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача, що призвело до помилкових висновків суду першої інстанції.
Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 300/3647/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правове регулювання спірних правовідносин змінилось, то відповідач позбавлений можливості виплачувати передбачене частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 відсотків заробітку відповідно до постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2017 року, в якій при вирішенні спірних правовідносин щодо збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років була застосована редакції ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ до внесення змін Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
Розглядаючи спір, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.12.1992 року (а.с. 5).
Позивач перебуває на обліку в Калуському об`єднаному УПФУ в Івано-Франківській області та з 09.08.2009 року йому призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Закон №796-ХІІ), яку обчислено за нормами ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2017 року у справі № 343/220/17 за позовом ОСОБА_1 до Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними дії та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії – позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в проведенні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за нормами Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із збільшенням її на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст. 56 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” стаж роботи. Зобов`язано Долинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії із збільшенням її на один процент заробітку понад встановлений ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", стаж роботи, починаючи з 06 серпня 2016 року, з урахуванням підвищення, передбаченого Законом України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” та провести її виплату. Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити йому перерахунок пенсії за період з 25.07.2016 року по 06.08.2016 року залишено без розгляду.
21.05.2017 року Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківській області прийнято розпорядження № 149325, яким з 06.08.2016 року проведено перерахунок пенсії із збільшенням її на один процент заробітку понад встановлений частиною 2 статті 56 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” стаж роботи, з урахуванням підвищень, передбачених ЗУ “Про статус гірських населених пунктів в Україні” (а.с.47).
Представник позивача 17.06.2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про проведення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 до норм Конституції України та статтей 49,51,55,56 ЗУ “Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (а.с.8).
За результатом розгляду заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 16.07.2020 року за № 0900-0220-8/12730 повідомило позивача, що рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2017 року у справі № 343/220/17 виконано в межах покладених судом зобов`язань, а починаючи з 01.10.2017 року розрахунок розміру пенсії здійснено відповідно до Закону № 1058, з урахуванням змін, внесених Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 № 2148-VIII, і він становив 5676,54 грн. Окрім того, зазначено, що виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України  здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, такі виплати продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача (а.с.9-11).
Позивач, вважаючи вищевказану відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з ч. 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-IV.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-XII.
Тобто, Закон №796-XII визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до п. 2 ст. 56 Закону №796-XII (в редакції, чинній до 11 жовтня 2017 року), право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 відсотків заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 відсотків заробітку.
11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно з п. 3 ч. 2 розділу І якого пункт другий статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону №1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Отже, з вказаного вище вбачається, що особам надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-IV або спеціальним Законом №796-XII.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в п. 2 ст. 56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Таким чином, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону №796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі №346/5614/16-а, від 24.07.2018 у справі №347/581/17, від 24.07.2018 у справі №565/1060/17, від 30.01.2020 у справі №560/1212/16-а.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону №796-XII.
З огляду на викладені обставини суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону №796-XII та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком, з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону №796-XII, збільшивши пенсію на 1 відсоток заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років.
Стосовно дати, з якої необхідно здійснити перерахунок, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
При цьому, суд зазначає, що обов`язковою умовою для захисту в судовому порядку прав та інтересів особи є наявність факту порушення вказаних прав, свобод та інтересів суб`єктом владних повноважень.
Тобто, судовому захисту підлягають порушені права позивача, а захист прав на майбутнє в судовому порядку не допускається.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою про перерахунок призначеної пенсії за віком, а тому у позовних вимогах необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про  задоволення  позовних вимог.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 300/3647/20 скасувати та прийняти постанову, якою  задовольнити позовні вимоги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 19.05.2021 року