ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 383/149/20
провадження № 22-ц/4809/700/21 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.
       за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
       відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пономарьова Олега Валентиновича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 року у складі судді Замши О.В. і
В С Т А Н О В И В:
       У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за договором позики в розмірі 545 845 грн 73 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 08.12.2007 між позивачем та відповідачами було укладено договір позики грошових коштів, про що було складено письмову розписку від 08.12.2007, посвідчену секретарем Кетрисанівської сільської ради та зареєстровану в реєстрі за № 12.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 10 000 гривень під п`ять місячних відсотків, сума місячних відсотків множиться на місячні відсотки. 
Розписка безстрокова, в разі претензій позичальники зобов`язались повернути гроші з відсотками, про що власноручно зазначили в розписці.
14.01.2020 позивачем на адресу відповідачів була направлена вимога про повернення боргу за договором позики, проте вказана вимога в добровільному порядку відповідачами не виконана.
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 рокуп озов задоволено.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08.12.2007 в розмірі 545 845 грн 73 коп.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 1 819 грн 49 коп, з кожного.
Рішення суду мотивоване тим, що наданий розрахунок стороною відповідачів в судовому засіданні заперечувався, однак не спростований належними доказами, зокрема, власний розрахунок до суду не надано, а умови договору не оспорено.
Враховуючи, що під час розгляду справи підтвердженні та не спростовані стороною відповідача обставини про наявність договірних зобов`язань між позивачем та відповідачами та беручи до уваги, що відповідачі погодилися на умови договору під час отримання позики, а протягом періоду з дня пред`явлення вимоги позику не повернули, суд першої інстанції дійшов висновку, що зобов`язання відповідачів перед позивачем порушені.
В апеляційній скарзі адвокат Пономарьов О.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотиовована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на норми параграфу 1 Глави 71 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), яка регулює правовідносини, що виникають при укладенні договорів позики.
Позивачем до суду надано копію розписки від 08.12.2007, у якій зазначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_1 , гроші в сумі 10 000,00 грн, без зазначення дати повернення.
Відповідачі вважають, що позивачем надано до суду документ, який не має доказового значення і не може свідчити про факт укладення договору позики між позивачем та ними, оскільки носить суперечливий характер, зокрема, в ньому зазначено, що гроші позичаються під земельну частку (пай), а в разі неповернення позики із процентами пай № НОМЕР_1 площею 7,45 га, що належить ОСОБА_2 , переходить у власність ОСОБА_1 та за змістом розписки відповідачі зобов`язались по мірі виходу Закону купівлі-продажу землі цю частку переоформити на ОСОБА_1 .
Крім того, відповідачі зазначають, що суд першої інстанції неправильно оцінив зміст розписки щодо відсотків, адже відповідачі отримали кошти під п`ять відсотків щомісяця, а тому вважають, що загальна сума боргу, за їх розрахунками, повинна становити 86 100 грн.
У складеній розписці не зазначено розрахунку, на який посилається позивач, а судом першої інстанції безпідставно враховано позицію позивача та його розрахунок, який додано до позовної заяви.
Суд першої інстанції проігнорував позицію сторони відповідача та лише зазначив, що відповідачами не подано відзив та розрахунок.
Також, при прийнятті рішення за результатами розгляду апеляційної скарги сторона відповідача просить врахувати висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладений в постанові від 18 квітня 2018 року № 753/11000/14-ц.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Коваленко Н.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Від адвоката Пономарьова О.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу за відсутності відповідачів.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повністю зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2007 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали в позику від ОСОБА_1 гроші в розмірі 10000 грн.
На підтвердження отримання коштів підписали розписку, яка була засвідчена секретарем Кетрисанівської сільської ради та зареєстрована в реєстрі за №12.
Згідно умов підписаної розписки відповідачі отримали в позику 10 000 грн під п`ять місячних відсотків, сума місячних відсотків множиться на місячні відсотки. 
Вказано, що розписка безстрокова, однак в разі пред`явлення претензій, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися повернути гроші з відсотками. 
Розписка містить підписи позичальників, справжність підписів в розписці засвідчено секретарем Кетрисанівської сільської ради.
14.01.2020 перед зверненням до суду позивачем на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено вимогу про виконання зобов`язання та повернення суми позики. 
Вказано про негайне виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики від 08.12.2007 та про повернення суми позики з відсотками в розмірі 545 845 грн 73 коп протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги. 
У разі невиконання вимоги у добровільному порядку позикодавець буде змушений звернутися за захистом своїх прав до суду для стягнення суми боргу, при цьому у зв`язку із безспірністю позовних вимог з позичальників буде стягнуто штрафні санкції (втрати від інфляції, 3% річних за користування чужими коштами, пеня), витрати пов`язані з розглядом справи.
Вимога про виконання зобов`язання та повернення суми позики була отримана відповідачами 18.01.2020, що підтверджується поштовим повідомленням.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі погодилися на умови договору під час отримання позики, зокрема, щодо обов`язку повернення та порядку нарахування відсотків, проте протягом періоду з дня пред`явлення вимоги позику не повернули, чим порушили зобов`язання.
Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
За змістом абзацу першого частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першоюстатті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно достатті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Положення частини першої статті 1048 ЦК України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. 
За загальним правилом договір позики є оплатним, а оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись на суму позики в залежності від строку користування грошовими коштами. 
Розмір відсотків законодавцем не встановлюється, а отже, сторони мають право самостійно встановити розмір відсотків за користування позикою або не встановлюти його.
Отже, виходячи з положень вказаної норми, вбачається, що у разі, коли сторони в договорі передбачи сплату процентів за користування позикою, то останні нараховуються саме на суму позики,
Матеріалами справи підтверджується, що 08 грудня 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали в позику від ОСОБА_1 10 000 грн під 5 % місячних (сума з місячними відсотками множиться на місячні відсотки).
За умовами договору, вказані кошти відповідачі отримали в позику під земельну частку (пай) № НОМЕР_1 7,45 га, яка розташована на території Кетрисанівської сільської ради. У разі неповернення позики з відсотками, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , частка (пай) № НОМЕР_1 7,45 га, що належить ОСОБА_5 переходить у власність ОСОБА_1 . Відповідачі зобов`язались по мірі виходу закону купівлі-продажу землі, вказану частку переоформити дарчу на ОСОБА_1 , в чому і підписались в розписці, що вони претендувати не будуть. Розписка безстрокова, а разі претензії позичальники зобов`язались повернути кошти з відсотками.
30 січня 2008 року секретарем Кетрисанівської сільської ради засвідчено справжність підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , осіб встановлено, дієздатність перевірено, сягнунто державне мито та зареєстровано розписку за № 12 (а.с. 6, 233).
14.01.2020 ОСОБА_1 на адреси відповідачів направлено вимоги про виконання зобов`язання та повернення суми позики, в якій ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , повернути суму позики з відсотками, нарахованими в період з 01.02.2008 по 01.01.2020 за договором від 08.12.2007 в розмірі 545 845,73 грн протягом 30 днів від дня пред`явлення даної вимоги (а.с. 9-17).
В обґрунтування позовних вимог, позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором позики від 08.12.2007 (а.с.7-8), з якого вбачається, що позивачем щомісячно 5 % нараховувались не на суму позики, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України та умовами договору, а на суму позики та на відсотки за користування позикою за попередні періоди.
Оскільки, норми чинного законодавства не передбачають нарахування відсотків на відсотки, суд першої інстанції неправильно застосувавши положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України помилково взяв до уваги, наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості та задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції необхідно змінити.
Оскільки відповідачі за договором від 08.12.2007 суму позики позивачу не повернули, солідарному стягненню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підлягає заборгованість в розмірі 81 539,72 грн, яка складається з суми позики в розмірі 10 000 грн, а також 5 % місячних за користуванням позикою, нарахованих в межах позовних вимог в період з 01.02.2008 по 01.01.2020 в розмірі 71 539 грн 72 коп, які вираховуються наступним чином: 10 000 грн (сума позики) *5*12*/100/365*4 352 (дні прострочення).
Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем розписка носить суперечливий характер, адже в ній зазначено, що гроші позичаються під земельну частку (пай), не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що з аналізу розписки від 08.12.2007 чітко вбачається, що відповідачі отримали в позику від позивача 10 000 і зобов`язались повернути вказану суму разом з відсотками на вимогу позичальника, що повістю відповідає правовій природі договору позики, регламентованого § 1 Глави 71 ЦК України.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачі не виконали зобов`язання, передбачені договорами від 08.12.2007, проте помилково нарахував відсотки за користування позикою в розмірі та способом, що не відповідають положенням законодавства, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив 5 458,46 грн судового збору, тому, пропорційно до задоволених вимог (14,94 %) на його користь з відповідачів підлягає стягненню по 271,83 (5 458,46*14,94%/3) грн судового збору, з кожного.
За подання апеляційної скарги відповідачі сплатили8 187,69 грн судового збору, тому, пропорційно до задоволених вимог (85,06 %) на з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню по 2 321,48 (8 187,69*85,06%/3) грн судового збору.
Остаточно, в порядку розподілу судових витрат,шляхом проведення взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню по 2 049,65 (2 321,48-271,83) грн судового збору.        
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Пономарьова Олега Валентиновича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 року змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) заборгованість за договором позики від 08 грудня 2007 року в розмірі 81 539 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) грн 72 коп, з яких: 10 000 грн – сума позики, 71 539 грн 72 коп – відсотки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) по 2 049 (дві тисячі сорок дев`ять) грн 65 коп судових витрат.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 07.06.2021. 

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                  А. М. Головань
О. Л. Карпенко