КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №759/2662/21                                                                     головуючий у суді І інстанції: Ул`яновська О.В.
провадження №22-ц/824/8166/2021                                             головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 травня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Гаращенка Д.Р., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку,
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року позивач звернулася до суду із позовом  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку, просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту пред`явлення позову до досягнення ним повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь позивача з моменту пред`явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2018 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим Святошинським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис №853Мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого 27.04.2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва вказаний шлюб розірвано, а тому з лютого 2020 року позивач разом із сином проживають окремо від відповідача та дитина перебуває на утриманні позивача, при цьому відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, добровільно не надає матеріальної допомоги, незважаючи на те, що позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином до досягнення ним трьох років та отримує від держави допомогу у розмірі 860 грн. 00 коп., що на теперішній час є недостатнім розміром для прожиткового мінімуму свого та дитини, до того ж позивачу відомо, що відповідач нікому не платить аліменти, інших неповнолітній дітей у нього на утриманні немає.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від23 березня 2021 року задоволено частково позов. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 08.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір по справі у розмірі 908 грн. 00 коп.. Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції порушено ст. 89 ЦПК України та не вірно застосовано ст. 84 СК України. Зазначає, що відповідачем не надано жодного підтвердження про відсутність стабільного доходу, а довідка оформлена засобами автоматичних систем ПФУ не є належним доказом про дохід відповідача. Звертає увагу суду на те, що не працевлаштування не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів на дружину. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач просить стягнути аліменти у відсотковому співвідношенні, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому судом враховано, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.  
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Також, судом зазначено, що позивач не довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходу, чи у іншому розмірі, при цьому суд враховує той факт, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, а також ним надано довідку, проте, що на даний час у нього немає постійного стабільного доходу. Тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити за недоведеністю.
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, 10.08.2018 року між сторонами зареєстровано шлюб у Святошинському районному у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис №853 (а.с. 7).
Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
27.04.2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб укладений 10.08.2018 року розірвано (а.с. 8).
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 ..
Згідно довідки від 17.11.2020 року №321 встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працює у Київському університеті ім. Бориса Грінченка на посаді лаборанта кафедри публічного та приватного права Факультету права та міжнародних відносин з 01.09.2016 року (наказ №1312-к/тр від 31.08.2016 року) донині, з 24.12.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років (а.с. 11).
Згідно відомостей з ДРФО від 14.12.2020 року ОСОБА_3 з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат отримує державну та соціальну матеріальну допомогу  у розмірі 2580,00 грн. один раз у квартал(а.с. 15).
Згідно довідки із Пенсійного фонду України ОСОБА_2 за 2020 рік отримав 17393 грн. 03 коп., найменування страхувальника ОСОБА_4 .
Крім цього, відповідачем в якості доказів надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина, надано докази переказів коштів на рахунок ОСОБА_3 у розмірі 3015 грн. 08 коп. за період: 05.11.2018 року, 08.12.2020 року, 06.02.2021 року, 05.01.2021 року.
Встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 жодних заперечень щодо необґрунтованості та незаконності позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно не висловив, окрім прохальної частини, в який він просив відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Також відповідач, у відзиві не зазначав, що в нього скрутне матеріальне становище та не зазначив будь яких посилань щодо неможливості надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що відповідачем не наведено суду обґрунтувань та доводів щодо не можливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини та не надано належних та допустимих доказів про відсутність змоги надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу. 
 Суд першої інстанції при  вирішенні спору в цій частині не звернув уваги на те, що відповідач не навів жодних обґрунтувань та заперечень щодо не можливості надавати допомогу на утримання дружини, зазначивши лише у прохальній частині відзиву, про відмову у позову в цій частині. При цьому, суд першої інстанції безпідставно поклав на позивач обов`язок щодо доведення платоспроможності відповідача, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази про тяжкі хвороби відповідача, наявність інших осіб, які перебувають на його утримання або складних життєвих обставини відповідача, які не дають йому можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною повноліття.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки дитина проживає з матір`ю, яка нею опікується, а мати має передбачене ст. 84 СК України право на утримання від батька дитини аліменти до досягнення дитиною трьох років. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що  відповідно до положень ст. 84 СК України  ОСОБА_3 має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від23 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитини трирічного вікускасуватита ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) з 08 лютого 2021 року і до досягнення дитиною трирічного віку.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «26» травня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	О.І. Сліпченко    	
   	Д.Р. Гаращенко