Ухвала
 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 937/7520/20
провадження № 51-2004ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 головуючого судді            ОСОБА_1 ,
 суддів:                                  ОСОБА_2 ,     ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Запорізького апеляційного суду від
22 березня 2021 року стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
м. Мелітополя Запорізької області жительки АДРЕСА_1 , 
засудженої завчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, 
встановив:
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України допокарання у виді арешту  на строк 1 місяць.
Вирішено долю речових доказів і процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_4 визнановинуватою у тому, що вона на початку вересня 2020 року, на території свого домоволодіння 
АДРЕСА_1 , незаконно придбала, обірвавши верхівкові частини вирощених нею кущів рослин коноплі. В подальшому залишила їх на даху господарської будівлі вищевказаного домоволодіння, де висушила, таким чином виготовила і зберігала без мети збуту наркотичний засіб – канабіс, загальною масою 21, 944 гр., який було виявлено та вилучено працівниками поліції під час обшуку.
Ухвалою Запорізького апеляційногосуду від 22 березня 2021року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року змінено,  призначено  ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. На підставі ч. 4 ст. 53 КК України призначений штраф розстрочено виплатами по 1700 грн щомісячно на строк 10 місяців.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанціїчерез істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, змінюючи засудженій ОСОБА_4 покарання на штраф, не врахував, зокрема, того, що матеріальний стан засудженої унеможливлює відбування нею покарання у виді  штрафу.
Суд апеляційної інстанції не перевірив у повній мірі доводів прокурора про законність призначеного судом першої інстанції покарання, не навів переконливих мотивів для їх спростування та постановив ухвалу, яка, на його думку, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюється. 
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та призначено покарання за цим Законом у виді арешту на строк 1 місяць.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді арешту, судпершої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого неюзлочину, наявність пом`якшуючої обставини – щирого каяття, відсутність обтяжуючихобставин, а також дані про її особу, зокрема те, що вона має на утриманні неповнолітніх дітей, є не судимою в силу ст. 89 КК України, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується. 
Засуджена, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, оскаржила його до суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_4 , змінив вирок суду першої інстанції та призначив засудженій покарання у виді штрафу. 
Під час апеляційного розгляду апеляційний суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України розглянув кримінальне провадження в межах поданої  апеляційної скарги, погодився з висновками місцевого суду щодо наявності обставини, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання, - щирого каяття та відсутності  обтяжуючихобставин.
Суд апеляційної інстанції також додатково врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого засудженоюзлочину, дані про її особу, зокрема те, що вона має постійне місце проживання,  утримує трьох неповнолітніх дітей,  є не судимою в силу ст. 89 КК України.
Крім того, суд апеляційної інстанції акцентував свою увагу на тому, що засуджена ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я та потребує через це постійного лікування, й дійшов обґрунтованого висновку  про те, що дані про особу засудженої, її поведінка після ухвалення вироку та під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції свідчать про можливість її виправлення без відбування покарання у виді арешту.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_4   покарання у виді штрафу, суд дотримався вимог статей 50, 65–67 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Щодо доводів прокурора, наведених в касаційній скарзі, про неможливість через незадовільний матеріальний стан відбування засудженою покарання у виді штрафу та безпідставну розстрочку судом апеляційної інстанції його виплати, то вони також не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Санкцією частини 4 ст. 53 КК України  передбачено, що суд з урахуванням майнового стану особи  може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши позицію обвинуваченої, врахував дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, та зробив обґрунтований висновок про можливість призначення засудженій покарання у виді штрафу із розстрочкою його виплати певними частинами.
З таким рішенням суду апеляційної інстанції, яке в повній мірі відповідає положенням ст. 53 КК України, погоджується й колегія суддів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає і вважає, що у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити прокурору увідкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                   ОСОБА_3