ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2021 р.                                                          Справа №914/1829/20

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                         Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Матущака О.І.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Сервіс-1” б/н від 20.10.2020
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2020 суддя: Галамай О.З. м. Львів, повний текст рішення складено – 06.10.2020
за позовом Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі 
позивача Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ в особі Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, м. Черкаси 
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Сервіс-1”, с. Ставчани Львівської області 
про стягнення 28    152, 40 грн. 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
Керівник Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Сервіс-1” про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 28  152, 40 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.10.2017 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на автодорозі Київ-Одеса 210 км+450 м проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF FTCF85, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також причепа марки BODEX KIS3P, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належних на праві власності ТОВ «Транс-Сервіс-1». Проведеною перевіркою встановлено перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів осьового навантаження без дозвільного документа або документа, який підтверджує плату за проїзд, про що складені акти та довідка. За результатами перевірки проведено розрахунок плати за проїзд №735 та нарахована плата за проїзд на суму 896, 89 євро.
На підставі пунктів 27, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879) відповідачу належало сплатити плату за проїзд в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати (згідно з офіційним курсом Національного банку України євро до гривні станом на 12.10.2017 еквівалентно 28 152, 40 грн). Однак відповідач ці кошти добровільно не сплатив.
Правовою підставою позову зазначено ст.ст. 16, 22, 611 Цивільного кодексу України та ст. ст. 224, 225, 226 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.10.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Транс-Сервіс-1» на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 26 099, 25 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Транс-Сервіс-1» на користь Львівської обласної прокуратури 1 948, 70 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування і порядок визначення таких збитків врегульовано у тому числі Порядком №879, який є чинним та жодним чином не суперечить положенням Конституції України. Також суди зазначили, що матеріали справи містять свідоцтво про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та сертифікат, що підтверджують справність та належність обладнання, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль, а участь прокурора у цій справі є виправданою та необхідною для захисту інтересів держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ТОВ «Транс-Сервіс-1» (відповідач) просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ «Транс-Сервіс-1» на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 8 699,76 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Посилається на п. 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі – Порядок № 879), та зазначає, що в даному випадку розмір плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування складає 17 399,49 грн., а не 26  099,25 грн., як стягнув суд першої інстанції.

Учасники справи не скористалися своїм правом, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що на підставі затвердженого графіка проведення перевірок на жовтень 2017 року та направлення на перевірку №029083 від 09.10.2017, посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаської області 12.10.2017 на автодорозі Київ-Одеса 210 км+450 м провели габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF FTCF85, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також причепа марки BODEX KIS3P, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який здійснював перевезення по маршруту Львів-Бердянськ.
Власником вантажного автомобіля марки DAF FTCF85, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також причепа марки BODEX KIS3P є ТОВ «Транс-Сервіс-1», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 
У товарно-транспортній накладній № 1/2017 від 11.10.2017 зазначено, що вантажний автомобіль марки DAF FTCF85, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також причеп марки BODEX KIS3P, під керуванням водія ОСОБА_1 прямував з пункту навантаження м. Львів, до пункту розвантаження - м. Бердянськ, найменування вантажу зазначено у видатковій накладній № 10843 від 11.10.2017.
За результатами проведеної перевірки і зважування автомобіля та габаритно-вагового контролю, яке здійснювалось засобами вимірювальної техніки, посадові особи управління Укртрансбезпеки у Черкаській області зафіксували повну масу транспортного засобу 42, 7 т при нормативно допустимій 40 т, з фактичним навантаженням: на першу вісь 6, 80 т при нормативно допустимій 11 т, на другу вісь 13,90 т при нормативно допустимій 11 т, на третю вісь 22 т при нормативно допустимій - 22 т.
За результатами перевірки 12.10.2017 посадова особа Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області склала акт № 0019611 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; акт № 011625 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; довідку № 0000611 про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Також до позову долучено чек зважування № 52703, виданий о 17 год 02 хв.
Зазначені акти та довідку отримано водієм транспортного засобу, що підтверджується його підписом.
Відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 735 від 12.10.2017, перевищення загальної маси складає 2, 70 т, що становить 6, 75 % та перевищення навантаження на вісь 2, 90 т, що становить 26,36 %, що за перерахунком прокурора згідно з офіційним курсом Національного банку України євро до гривні станом на 12.10.2017 еквівалентно 28 152, 40 грн.
15 травня 2020 року Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області направило відповідачу лист № 38039/39-1/24-20, в якому просило внести плату за проїзд, яка нарахована 12.10.2018 на суму 896, 89 євро. Відповіді на лист матеріали справи не містять.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Статтею 33 Закону № 2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною другою статті 29 Закону № 3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком № 879, пунктом 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий              контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.
Пунктом 22.5 Правил № 1306 передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі -  понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
Також пунктами 26, 27 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.
Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв -розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.
Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.
У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Як встановлено судами, перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням транспортним засобом нормативно вагових параметрів транспортним засобом, що належить на праві власності відповідачу, про що 12.10.2017 під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу працівниками Управління Укртрансбезпеки складено усі передбачені Порядком № 879 документи.
Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частини перша та друга статті 216 ГК України).
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
За частиною першої статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Відповідно до частин другої та третьої статті 225 ГК України законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.
Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.
Разом з тим відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває в його користуванні.
Розмір плати за проїзд визначено позивачем виходячи із загальної дозволеної маси 40 т при фактичному навантаженні 42, 70 т, що становить 6, 75% та з дозволеного осьового навантаження 11 т при фактичному навантаженні 13, 90 т, що становить 26, 36%.
Відповідно до абз. 4 ст. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
У п. 21 Порядку № 879 (розділ: вимоги до габаритно-вагового контролю) зазначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.
За таких обставин допустимими ваговим параметрами є такі параметри, що не перевищують допустиму величину похибки - 2 %.
Таким чином, місцеивй господарський суд дійшов до обгрутованого висновку, що позивачем безпідставно не включено в розрахунок 2% похибки, оскільки така не є порушенням.
Щодо перевищення загальної маси вантажу, застосування позивачем ставки плати за кожен кілометр відстані в розмірі 0,1 євро є правомірним.
У разі перевищення допустимих осьових навантажень до 5% включно ставка плати за кожен кілометр відстані становить 0, 05 євро, від 5 до 10% включно 0, 1 євро, від 10 до 20 % включно 0, 27 євро, понад 20 % за кожні наступні 5 відсотків 0, 15 євро.
Судами встановлено, що позивачем визначалось відсоткове співвідношення перевищення навантаження на вісь, виходячи з 11 т. За його розрахунком перевищення становить 26, 36 %, тому плата за проїзд зазначена 0, 461 євро за 1 км проїзду.
Проте, таке нарахування є необґрунтованим, оскільки при нарахуванні повинна враховуватись допустима похибка в розмірі 2%.
Таким чином, здійснивши перерахунок, місцевий госполдарський суд правильно встановив, що перевищення навантаження на вісь, враховуючи 2% похибки, становить 23, 88%. Тому ставка плати за проїзд становить 0, 42 євро за кожен км.
Відтак, з врахуванням положення п. 31-1 Порядку № 879, до стягнення підлягає 0, 52*3*533=831, 48 євро, що становить 26 099, 25 грн., про що правильно зроблено висновок місцевим господарським судом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування п. 21 Порядку № 879 (розділ: вимоги до габаритно-вагового контролю) в частині нарахування подвійного розміру плати за проїзд суд вважає такі безпідставними, оскільки згідно такого у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Проте матеріали справи не містять ні доказів того, що відповідачу (апелянту) подальший рух було заборонено, ні доказів внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.
Також, в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України судами враховано висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справах № 926/16/19 та № № 917/210/19, щодо проведення розрахунку, який виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 31-1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування».
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. 

 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Апелянтом не спростувано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Сервіс-1” б/н від 20.10.2020 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2020 - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI “Про судовий збір”.
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3 153,00 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за № 958 від 20.10.2020.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Сервіс-1” б/н від 20.10.2020 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2020 у справі №914/1829/20 залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 3 153,00 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                               Бойко С.М.

Судді:                                                                                       Матущак О.І.
                                                                                              
                                                                                                               Якімець Г.Г.