Постанова
Іменем України
 
01 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/9849/13-ц
 
провадження № 61-4367св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2020 року у складі судді Польської М. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 рокуу складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Пнівчук О. В., Томин О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.
 
Заява мотивована тим, що 31 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було укладено договір № 2302/К/2 про відступлення прав вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 271/КВ/Ф-06, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . 
 
Посилаючись на вищенаведене, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» просило замінити ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» щодо виконання рішення у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 271/КВ/Ф-06.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 
11 грудня 2020 року заяву задоволено.
 
Замінено стягувача (позивача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»щодо виконання рішення у справі № 344/9849/13-ц про стягнення з боржників (відповідачів), якими є: ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 271/КВ/Ф-06.
 
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із укладенням між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» договору про відступлення прав вимоги заборгованості за договорами кредиту № 2302/К/2 від 31 серпня 2020 року, в тому числі за договором кредиту № 271/КВ/Ф-06, у ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» виникло право на заміну сторони виконавчого провадження у даній справі. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Ухвалу Іва-Франківського міського суду  Івано-Франківської області від 11 грудня 2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
15 березня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 
25 лютого 2021 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником.
 
Касаційна скарга, з урахуванням уточненої редакції, мотивована тим, що не зважаючи на відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив строку виконання, задоволено заяву та замінено сторону у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником щодо виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року про стягнення коштів за кредитним договором.
 
Заявник вказує, що судами не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 листопада 2020 року по справі 
№ 916/617/17.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
 
06 травня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» в солідарному порядку 
849 701,66 грн заборгованості за кредитним договором № 271/КФ/Ф-06 
від 25 грудня 2006 року, а також 3 441,00 грн судового збору. Дане рішення сторонами не оскаржувалось.
 
У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» зверталося до суду із заявою про видачу виконавчих листів.
 
31 серпня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» уклали договір № 2302/К/2 про відступлення прав вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 271/КВ/Ф-06 від 25 грудня 
2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . У Додатку № 1 до вищевказаного Договору № 2302/К/2 міститься реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, із зазначенням боржників за такими договорами, серед яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У Додатку № 2 вказано розмір заборгованості за вказаними договорами станом на 31 серпня 2020 року 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні 
(пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).
 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
 
Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.
 
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові 
від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
 
Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про заміну стягувача його правонаступником.
 
Безпідставним є посилання в касаційній скарзі (зокрема з метою доведення позиції відповідача щодо неможливості заміни сторони у виконавчому провадженні, яке не відкрито) на постанову Великої Палати Верховного Суду від 
03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), оскільки викладені в указаному судовому рішенні висновки щодо застосування норм права, у тому числі про порядок заміни відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником, а також заміни боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, не суперечить викладеним у цій справі висновкам.
 
Так, в указаній постанові Великої Палати Верховного Суду міститься висновок про можливість заміни боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження. Такі вимоги і є предметом спору у цій справі, що переглядається судом касаційної інстанції, тому правильно задоволені судами попередніх інстанцій за встановлених судом обставин щодо відступлення права вимоги у спірних зобов`язаннях до ТОВ «Інвестохіллс Веста».
 
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 
2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зазначила, що не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Правильність застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм процесуального права (відповідає ухвалам Верховного Суду від 12 березня 
2021 року у справі № 161/7017/15-ц (провадження № 61-2705ск21) та від 29 квітня 2021 року у справі № 335/1333/13-ц (провадження № 61-6773ск21)) не викликає розумних сумнівів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 
2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 
2021 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська