Номер провадження: 22-ц/813/1695/21 
Номер справи місцевого суду: 522/8257/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
                                     суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,
                        при секретарі: Павлючук Ю.В., 
 
               у відкритому судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу адвоката Марченко Клари Борисівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру.
Позивач просить стягнути з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на свою користь:
- суму боргу за договором №74-Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав від 16.05.2008р. у сумі 201 851,75 гривень;
- інфляційні втрати у розмірі 479 996,02 гривень;
- пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) в день у розмірі 25166865,80 гривень;
- моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. 
12 серпня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що реєстрація права власності на майнове право не запроваджено, та враховуючи, що введення будинку в експлуатацію проводилось не на «БК Одесжитлобуд», а на ТОВ «Білдінг Групп», що ускладнює процес отримання сплачених коштів за Договором, є велика вірогідність того, що квартира, майнові права на яку придбав ОСОБА_1 буде відчужена. Як вказано у позові ТОВ «БК Одесжитлобуд», після введення будинку в експлуатацію, адреса та номер квартири наступні: АДРЕСА_1 .
Таким чином, порушене, невизнане або оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті, а тому для можливості захисту прав позивача у відповідача мають бути забезпечені наявність майна та його схоронність. Враховуючи, що вжиття заходів забезпечення позову є правом суду та не призведе впливу на стан відповідача та квартири, а лише сприятиме реальному виконанню рішення в разі задоволення вимог позивача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Марченко К.Б. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
  У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. 
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим  розглянути справу за відсутності її учасників.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 23 квітня 2021 року. 
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення таких підстав.
Як зазначено у позові, позивач уклав із відповідачем «ТОВ Будівельна компанія Одесжитлобуд» договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, за яким останній продав ОСОБА_1 майнові права на квартиру в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 після вводу жилого будинку в експлуатацію, за умови, що Покупець повністю оплатив вартість придбаних майнових прав на квартиру. За умовами договору Продавець зобов`язується протягом 60 (шістдесяти) календарних днів передати за актом приймання-передачі у власність Покупцю квартиру АДРЕСА_3 площею 49,68 кв.м на 5 поверсі. Позивач зазначає, що повністю сплатив обумовлену договором суму за квартиру. Не зважаючи на те, що будинок, де розташована квартира введений в експлуатацію, відповідач ухиляється від підписання акту приймання-передачі, який є одним з документів в процедурі оформлення права власності на квартиру.
ОСОБА_1 зазначає, що реєстрація права власності на майнове право не запроваджено, та враховуючи, що введення будинку в експлуатацію проводилось не на «БК Одесжитлобуд», а на ТОВ «Білдінг Групп», що ускладнює процес отримання сплачених коштів за договором, а тому є велика вірогідність того, що квартира, майнові права на яку придбав ОСОБА_1 буде відчужена. 
Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно із роз`ясненнями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.
Наявність позову про стягнення грошових коштів, саме по собі, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Серед передбачених частиною 1 ст. 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано. Обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.
Отже, обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін, а доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування необхідності застосування такого крайнього заходу, оскільки посилання позивача у заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість ухилення відповідача ТОВ «Будівельна компанія Одесажитлобуд» від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
 Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Марченко Клари Борисівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 
Повний текст судового рішення складено: 23 квітня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький 

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік