ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/557/15                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  08 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ганечко О.М.,
при секретарі судового засідання Тукаловій О.В.
за участю учасників судового процесу:
від позивача: Міяль О.Ю., Романішин Є.В.,
від відповідача 1 (апелянта): Лиманюк О.В.,
від відповідача 2 (апелянта): Щепанський А.М.,
від відповідача 3: не з`явились, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №41 о/с від 26.01.2015 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства внутрішніх справ України  №48 о/с від 16.01.2015 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити   ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції із забезпечення супроводження при Управлінні ДАІ ГУ МВС України в Київській області;
- стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу з 26.01.2015 по дату винесення судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що його звільнення на підставах, вказаних в наказі, до винесення і набрання законної сили вироком суду про притягнення його до кримінальної відповідальності, є передчасним та протиправним. Разом з цим, позивач вважає, що відповідно до оскаржуваних наказів його було двічі притягнуто до відповідальності. Вказує, що в оскаржуваних наказах відсутнє посилання на вказаний пункт Кодексу законів про працю України, що свідчить про його звільнення позивача без належних, правових підстав. При цьому, позивач зауважує, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з ОВС, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу, а тому його застосування можливе лише за відсутності підстав для накладання інших (м`якших) видів дисциплінарних стягнень передбачених ст. 12 Дисциплінарного Статуту ОВС України, що не враховано відповідачами при його звільненні. Крім того, позивач зазначає про порушення відповідачами порядку проведення службового розслідування,  а також те, що його звільнення відбулось без погодження з профспілковим органом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог      ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про очищення влади» позивач підлягав звільненню зі служби з дня набуття чинності цим законом. При цьому, апелянт зауважує, звільнення осіб визначених  п. 10 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону проводиться без проведення відповідної перевірки. З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного на момент його звільнення законодавства.
Таким чином, апелянт наголошує, що під час видання спірного акту індивідуальної дії відповідач діяв у межах та у спосіб встановлений законодавством, а позовні вимоги               ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.
Разом з цим, Міністерство внутрішніх справ України також не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням також звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що застосуванню до позивача заходів відповідальності, які передбачені ЗУ № 1682-VІІ, відповідачі повинні довести його вину у вчиненні порушень, які сприяли протиправному порушенню прав та свобод людини, а також про те, що звільнення ОСОБА_1 на підставах вказаних в наказі, до винесення та набрання законної сили вироком суду про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, є передчасним та протиправним. Крім того, апелянт вважає, що при дослідженні обставин справи суд першої інстанції не врахував, що положення п. 10 ч. 2 ст. 3 ЗУ № 1682-VІІ, а також те, що на даний час окремі положення вказаного Закону є предметом конституційного розгляду у Конституційному Суді України. Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що доводи позивача про порушення МВС України при його звільненні норм Дисциплінарного статуту ОВС України є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, відповідач звертає увагу, що ЗУ № 1682-VІІ прямо встановлені випадки, за наявності яких не застосовуються заборони зазначені у цьому Законі, проте, жодне з перелічених обмежень встановлених цим Законом на позивача не розповсюджується. Разом з цим, апелянт також вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано судову практику Європейського Суду з прав людини.
З огляду на зазначене, апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
У судовому засіданні позивач зазначив, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - без змін.
Представники апелянтів у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги викладені у апеляційних скаргах та просили задовольнити їх вимоги.
Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, яке було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноваженого представника до суду не забезпечило та про причини неявки суду не повідомило.
Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наказом ГУ МВС України в Київській області від 02.09.2013 № 658 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти дорожньо-патрульної служби ДАІ із забезпечення супроводження при Управлінні ДАІ ГУ МВС України в Київській області.
11.11.2014 до ГУ МВС України в Київській області надійшла інформація про те, що прокуратурою Київської області в рамках кримінального провадження №42014230000000058 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.366 і ст.340 КК України, 29.10.2014 повідомлено про підозру старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим Наказом ГУ МВС України в Київській області "Про призначення службового розслідування" №2437 від 13.11.2014 призначено службове розслідування про підозру старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 у рамках кримінального провадження №42014230000000058 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.366 і ст.340 КК України.
За результатами вказаного розслідування складено Висновок службового розслідування за фактом повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 та ст.340 КК України старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ лейтенанта міліції Міяля О.Ю. затверджений заступником начальника ГУМВС України в Київській області Д.М. Ценовим 04.12.2014.
У ході проведення службового розслідування встановлено, що 29.12.2013, згідно дислокації несення служби нарядами взводу №3 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, на 21-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, ніс службу ОСОБА_1 спільно з старшим інспектором взводу №3 роти ДПС із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Прохорчуком О.В.
В цей же день, ОСОБА_1 під час несення служби по охороні громадського порядку по забезпеченню безпеки дорожнього руху, не встановив факту порушень Правил дорожнього руху України водіями автомобілів "Хюндай", номерний знак НОМЕР_1 , "Шкода", номерний знак НОМЕР_2 "Хонда", номерний знак НОМЕР_3 , "Шкода", номерний знак НОМЕР_4 "Шевроле", номерний знак НОМЕР_5 , "Хонда", номерний знак НОМЕР_6 "Вольво", номерний знак НОМЕР_7 , "Хюндай", номерний знак НОМЕР_8 , "Део Сенс", номерний знак НОМЕР_9 , "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_10 , "Сітроен Берлінго", номерний знак НОМЕР_11 , у зв`язку з чим не вживав передбачених діючим законодавством заходів щодо зупинення вказаних транспортних заходів.
30.12.2014 ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні УДАІ ГУ МВ (України в Київській області, за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, підготував письмові рапорти на ім`я колишнього начальника УДАІ ГУМВС України у Київській області полковника міліції Деревянкіна С.О. про те, що - 29.12.2013 близько 12.30 під час несення служби на 21-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, рухалась колона автомобілів із символікою "Євромайдану". З метою припинення порушення ПДР України, в частині не виконання водіями вимог пункту 2.4 ПДР України, останній за допомогою жезлу та свистка надано вимогу про зупинку водію автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак водій зазначеного транспортного засобу не зупинився та продовжив рух в складі колони. Інформацію стосовно не зупинки даного автомобіля ним негайно передано до чергової частини ГУМВС України в Київській області.
В подальшому, ОСОБА_1 , вказаний рапорт, передав до відділу адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
Після цього, 04.01.2014 інспектор РТЗ ДТП РДПС ДАІ УМВС України в Херсонській області Соколов І.С. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника транспортного засобу ОСОБА_2 з вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, складений протокол щодо ОСОБА_2 направлено до Комсомольського районного суду м. Херсона, за результатами розгляду якого 24.01.2014 судом винесено постанову про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
29.12.2013 близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київське області, водій автомобіля "Шкода", номерний знак НОМЕР_2 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 вказаний рапорт передав до відділу адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
08.01.2014 інспектор ВДАІ Бобринецького РВ УМВС України Кіровоградській області Барановський С.Г., склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника транспортного засобу ОСОБА_3 , за вчинення адміністративного правопорушень передбаченого ст.122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчиненого зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
Даний протокол щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 направлено до Бобринецького районного суду Кіровоградської області, за результатами розгляду якого, 17.01.2014 судом винесено постанову про визнання винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Хонда", номерний знак НОМЕР_12 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому ОСОБА_1 , вказаний рапорт, складений ним же, передав до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 інспектор ВДАІ Бориспільського MB ГУМВС України в Київській області Гаврилко О.В. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_6 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_7 , складений ОСОБА_8 направлено до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, за результатами розгляду якого 16.01.2014 провадження у справі про притягнення   ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Шкода", номерний знак НОМЕР_13 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 інспектор ВДАІ Бориспільського МВ ГУМВС України Київській області Петренко О.В. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_9 , складений ОСОБА_10 направлено до Бориспільського міськрайонного суд Київської області, за результатами розгляду якого 21.02.2014 судом провадження у справі про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київське області, водій автомобіля "Шевроле", номерний знак НОМЕР_5 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чи порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому ОСОБА_1 передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
09.01.2014 інспектор ВДАІ Житомирського МВ УМВС України Житомирській області Янчевський В.А. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_11  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_11 , складений ОСОБА_12 направлено до Богунського районного суду  Житомирської області, за результатами розгляду якого 01.04.2014 судом провадження у справі про притягнення   ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Хонда", номерний знак НОМЕР_6 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чи порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 , передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 заступник начальника ВДАІ Броварського МВ ГУМЕ України в Київській області Салінко О.М. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_13 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
У подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_13 , складений ОСОБА_14 направлено до Броварського міськрайонного суду Київської області, за результатами розгляду якого 16.01.2014 судом винесено постанову про визнання ОСОБА_13 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 місяці.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Вольво", номерний знак НОМЕР_7 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
У подальшому, ОСОБА_1 , передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 старший інспектор ВДАІ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області Павлишин В.І. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля - ОСОБА_15 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_15 , складений ОСОБА_16 направлено до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, за результатами розгляду якого 18.02.2014 судом винесено постанову про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_15 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного  правопорушення.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 20-му км дороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Хюндай", номерний знак НОМЕР_8 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 інспектор ВДАІ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області Сондей В.І. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_17 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_17 , складений ОСОБА_18 направлено до Бориспільського міськрайонного суду Київсбкої області, за результатами розгляду якого 16.01.2014 судом винесено постанову про визнання винним ОСОБА_17 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
29.12.2013, близько 12.37 під час несення служби на 21-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської власті, водій автомобіля "Деу Сенс", номерний знак НОМЕР_9 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
У подальшому, ОСОБА_1 , передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
08.01.2014 старший інспектор роти ДПС із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області Москаленко С.І. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_19 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо   ОСОБА_19 , складений ОСОБА_20 направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області, за результатами розгляду якого 29.01.2014 винесено постанову про визнання винним ОСОБА_19 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
29.12.2013, близько 12.30 під несення служби на 21-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Фольксваген Пассат", номерний знак НОМЕР_14 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 , передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
07.01.2014 старший інспектор роти ДПС із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області Удовиченко В.В. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобілі ОСОБА_21 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, в яком зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_22 , складений ОСОБА_23 направлено до Києво-Святошинського районного Київської області, за результатами розгляду якого 13.01.2014 судом винесено постанову про визнання винним   ОСОБА_21 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.
29.12.2013, близько 12.30 під час несення служби на 21-му км автодороги Київ-Овруч, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, водій автомобіля "Сітроєн Берлінго", номерний знак НОМЕР_11 , не виконав його вимогу про зупинку, що подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
В подальшому, ОСОБА_1 , передав рапорт до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУМВС України в Київській області для подальшого відповідного реагування.
09.01.2014 старший інспектор роти ДПС із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області Лунга І.В. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо власника автомобіля ОСОБА_24 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, в якому зазначив як основний доказ вчинення зазначеного правопорушення - рапорт, складений ОСОБА_1 .
В подальшому, адміністративний протокол щодо ОСОБА_24 , складений ОСОБА_25 направлено до Вишгородського районного суду Київської області, за результатами розгляду якого 28.02.2014 судом винесено постанову про закриття адміністративного провадження.
Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що 29.12.2013 він спільно з ОСОБА_26 відповідно до дислокації, на службовому автомобілі "Шкода", н.з. НОМЕР_15 (на синьому фоні), несли службу на автодорозі Київ-Овруч, в с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області.
Цього ж дня, ОСОБА_1 за допомогою жезла та свистка зупиняв водіїв автомобілів, які рухалися по вул. І.Франка у вказаному селі. Зупинка проводилася з метою забезпечення безпеки дорожнього руху та з метою недопущення наїзду водіями на пішоходів, які в той час у великій кількості рухалися по вулиці. З метою інформування керівництва УДАІ інформацію пре автомобілі, які не зупинялися ОСОБА_1 записував до службового блокноту, а після чергування склав по даному факту рапорти на ім`я колишнього начальника УДАІ ГУ полковника міліції ОСОБА_27 . Складені рапорти ОСОБА_1 передав одному із керівників УДАІ ГУ, кому саме не пам`ятає.
Пояснення аналогічного змісту надав ОСОБА_26 .
Опитаний ОСОБА_17 пояснив, що 29.12.2013 він разом із ОСОБА_28 та двома відеооператорами на автомобілі "Хюндай Матрікс", н.з. НОМЕР_16 , прибули в с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, з метою взяти участь у проведені мирної акції протесту. Автомобіль ОСОБА_17 припаркував на відстані близько 200 метрів від блокпосту працівників міліції, ближче до с. Овруч, де пробув до 15.00.
Під час проїзду біля блокпосту працівники ДАІ ОСОБА_17  не зупиняли, ніяких вимог про зупинку автомобіля ОСОБА_17 не бачив, ніяких конфліктних ситуацій з працівниками ДАІ не було.
Дана подія стала можливою внаслідок ігнорування ОСОБА_1 вимог чинного законодавства під час виконання ним службових обов`язків.
16.01.2015 МВС України було видано наказ № 48 о/с "По особовому складу" у якому зазначається, що відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII та згідно з пунктами 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з ОВС у Запас ЗС (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, зокрема, по Головному управлінню МВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-171274), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби ДАІ із забезпечення супроводження при управлінні ДАІ.
На підставі зазначеного наказу від 16.01.2015 № 48 о/с, 26.01.2015 наказом Головного управління МВС України в Київській області "По особовому складу" № 41 о/с відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII та згідно з пунктами 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу лейтенанта міліції ОСОБА_1                  (М-171274), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби ДАІ із забезпечення супроводження при управлінні ДАІ.
ОСОБА_1 не погоджуючись з правомірністю прийнятих суб`єктами владних повноважень рішеннями про його звільнення, звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Разом з тим, судом першої інстанції у ході розгляду справи було встановлено, що постановою Апеляційного суду Херсонської області від 24.02.2014 постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.01.2014, якою ОСОБА_2 визнано винним за ст.122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців - скасовано, а провадження у справі закрито.
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.02.2014 постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.01.2014 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці - скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.  
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2014 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 по притягненню останнього до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП, - закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення.
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2014 провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_9 про скоєння правопорушення передбаченого ст.122-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Богунського районного суду Житомирської області від 01.04.2014 №295/3195/14-п провадження по справі відносно ОСОБА_11 за ст. 122-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2014 по справі №344/272/14-п провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_15 , за ст.122-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2014 постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2014, якою визнано винним ОСОБА_17 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2014 постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2014, якою на ОСОБА_19 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, скасовано, а провадження по справі закрито в зв`язку відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 06.03.2014 постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2014 щодо ОСОБА_21 - скасовано, закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2014 звільнено ОСОБА_13 від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП.
Таким чином, судом встановлено, що особи, стосовно яких позивачем складались рапорти про порушення правил дорожнього руху не були притягнуті до адміністративної відповідальності. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема, у спірних правовідносинах відсутня передбачена Законом №132-VIII сукупність обставин, які зумовлюють заборону щодо перебування позивача на посаді працівника правоохоронного органу. Крім того, судом встановлено, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону №132-VIII відбулося без проведення перевірки, передбаченої вказаним Законом, що свідчить про недотримання відповідачами процедури звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Судом також зазначено, шо оскільки в оскаржуваних наказах до позивача застосовано положення Закону №1682-VII та п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо  звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, то застосування одразу двох положень законодавства не передбачено. Натомість, відповідачем не доведено скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено, що звільнення позивача, який є членом професійної спілки відбулося без дотримання роботодавцем норм трудового законодавства, а отже, з цих підстав звільнення також є протиправним.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.
Отже, надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції про неправомірність наказів МВС України  № 48 о/с від 16.01.2015 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 , а також ГУ МВС України в Київській області №41 о/с від 26.01.2015 «По особовому складу», та наявності правових підстав для їх скасування, з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке. 
Закон України від 16.09.2014 №1682-VII "Про очищення влади" визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_29 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону №1682-VII).
Частиною третьою статті 1 Закону №1682-VII встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
Згідно з пунктом 10 частини другої статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 №737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21.02.2014 №743-VII, та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.
Статтею 4 Закону України від 21.02.2014 №743-VII "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" (далі - Закон №743-VII) передбачено звільнення від адміністративної відповідальності осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, за вчинення в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно будь-яких адміністративних правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, за умови, що ці правопорушення пов`язані з масовими акціями протесту, у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону №743-VII виконання цього Закону в частині звільнення від адміністративної відповідальності осіб, зазначених у статті 4 цього Закону, покладається на суди.
Аналогічні норми містили положення Закону України від 29.01.2014 №737-VII "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" (далі - Закон №737-VII), чинного до 28 лютого 2014 року.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що передбачена Законом №1682-VII заборона щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу може бути застосована за таких обставин у їх сукупності:
- особа, щодо якої здійснюється люстрація, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймала посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно учасників масових акцій протесту;
- участь порушника в масових акціях протесту має бути встановлена та доведена;
- учасник масових акцій протесту повинен бути притягнутий до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним під час таких акцій протесту та, в подальшому, повинен бути звільнений від такої відповідальності відповідно до положень Закону №743-VII та Закону №737-VII;
- звільнення від адміністративної відповідальності має відбутись за заявою порушника згідно з рішенням суду в порядку, визначеному Законами №743-VII та №737-VII.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 813/1030/15.
У свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що особи, стосовно яких позивачем складались рапорти про порушення 
Разом з цим, відповідачами не доведено, а судом не встановлено, що вказані особи були учасниками масових акцій протесту.
З огляду на зазначене,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до позивача положень Закону №1682-VII.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.
Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.
Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Окремо пунктами 66 і 67 Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.
За змістом пункту 71 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу при звільненні в запас або відставку можуть бути позбавлені права носіння встановленої форми одягу, якщо вони засуджені за вчинення злочину, або вчинили проступки та дії, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Виходячи з цього, колегія суддів зазначає, що складання позивачем у межах своєї компетенції протоколу про адміністративне правопорушення не є вчинком, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що недотримання норм чинного законодавства під час складання протоколу вказує на порушення службової дисципліни та є підставою для притягнення винної особи до дисциплінарної відповідальності. 
Крім того, як було встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не спростовується апелянтами, позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" без проведення перевірки, передбаченої цим законом.
Водночас, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про очищення влади" передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за частиною першою статті 3 цього Закону.
Аналогічної правової позиції дотримується також і Верховний Суд про що останнім зазначається у постанові  від 17 липня 2020 року у справі № 809/934/15.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність звільнення позивача на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", оскільки відповідачем не було дотримано процедуру звільнення з органів внутрішніх справ, а саме: не було проведено перевірки.
Разом з цим, судом встановлено, що спірні накази про звільнення позивача, крім посилання на пункт 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", містять також посилання на пункт 66 Положення № 114 як підставу звільнення.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки, оскільки при застосуванні Закону України "Про очищення влади" до особи застосовуються інші обмеження та відповідно наслідки, чим при звільненні за вчинення діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу (пункт 66 Положення № 114). Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами.
Аналогічна правова позиція викладена і Верховним Судом, зокрема, у постанові  від 17 липня 2020 року у справі № 809/934/15.
Разом з цим, апелянтами не спростовується висновок суду першої інстанції, звільнення позивача, який є членом професійної спілки відбулося без дотримання роботодавцем норм трудового законодавства, що також вказує на протиправність оскаржуваних наказів про звільнення позивача.
Також, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано судову практику Європейського Суду з прав людини.
При цьому, колегія суддів зауважує, що Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що "люстрація" застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.
У зв`язку з цим у справі №800/186/17 Верховний Суд дійшов висновку, що застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.
Водночас, відповідачами не доведено, а судом не встановлено допущення позивачем винних та протиправних діянь, які були б належною та достатньою підставою для застосування до позивача приписів Закону України "Про очищення влади", зокрема, пункту 10 частини другої статті 3.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно виходив з необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів, гарантування права на захист, презумпції невинуватості, чого не було дотримано відповідачами при винесенні наказів про звільнення позивача з ОВС у запас у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині позовних вимог.
Оскільки апеляційні скарги не містять жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині поновлення позивача в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №3 роти дорожньо-патрульної служби ДАІ із забезпечення супроводження при Управлінні ДАІ ГУ МВС України в Київській області, а також в частині стягнення на користь позивача грошового забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, колегія суддів, керуючись приписами ч. 1 ст. 308 не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції у вказаній частині.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Водночас, відповідачами як суб`єктами владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятих рішень, що становлять предмет даного спору.
З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку з дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційних скаргах доводи суб`єктів владних повноважень не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          О.М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 20 квітня 2021 року