ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 731/65/21
Головуючий у першій інстанції – Савенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/856/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В., 
із секретарем: Шкарупою Ю.В., 
учасники справи:
боржник: ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканова К.С.,
стягувач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року (проголошена о 16:38) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та скасування постанов державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканової К.С., -

                                      У С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканової К.С., в якій просив:
- визнати незаконними дії державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, яка вказана в розрахунку від 01.02.2021 №2553/7;
- скасувати постанову від 31.01.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника;
- скасувати постанову від 31.12.2020 про тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами;
- скасувати постанову від 31.12.2020 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України;
- скасувати постанову від 31.12.2020 про тимчасове обмеження у праві користування мисливською зброєю;
- скасувати постанову від 31.12.2020 про тимчасове обмеження у праві полювання.
Дії старшого державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів та винесення оскаржуваних постанов скаржник вважає незаконними, зважаючи на наявну між стягувачем ОСОБА_2 та ним домовленість, згідно якої ОСОБА_2 письмово відмовляється від стягнення аліментів, а ОСОБА_1 добровільно сплачує на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісяця до 25 числа, розписки про що були подані державному виконавцю. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 добровільно сплачував кошти з липня 2014 року по квітень 2020 року на підставі даної домовленості поза межами виконавчого провадження. Згідно з усною домовленістю  із стягувачем частину аліментів на утримання сина боржник сплачував на рахунок ОСОБА_3 , яка є рідною матір`ю стягувача. Відтак, боржник вважає, що заборгованості зі сплати аліментів не має, а розрахунок заборгованості по аліментам, обчислений державним виконавцем не ґрунтується на фактичних обставинах справи і підлягає скасуванню разом з оскаржуваними постановами виконавця.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 15.04.2021 у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд у порушення правил оцінки доказів не дав оцінки розпискам, поданим державному виконавцю у липні 2014 року: від ОСОБА_2 - про відмову від стягнення аліментів на утримання сина та згоду на отримання від боржника аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, а від боржника - про обов`язок сплачувати стягувачу вказану суму аліментів щомісяця. Такі юридично значимі дії стягувача передбачені п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на день подання розписок.
Заявник наголошує, що обчислена державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів утворилась штучно, внаслідок подання стягувачем дубліката виконавчого листа до примусового виконання, судом не враховано обставин відсутності виконавчого провадження із стягнення аліментів з 16.07.2014 по 16.04.2020 та існування відмови стягувача від аліментів за цей строк.
Вказує, що ОСОБА_3 є матір`ю стягувача ОСОБА_2 і бабою дитини ОСОБА_4 , вона не могла бути стороною виконавчого провадження, але отримувала грошові перекази аліментів від ОСОБА_1 , які використані на утримання дитини.
Звертає увагу, що обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування. За наявності такого обмеження, через відсутність регулярного автобусного сполучення  між місцем його проживання і місцем роботи, він об`єктивно позбавлений можливості прибути на місце роботи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_2 – адвокат  Дуденок О.О. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що будь-яких затверджених мирових угод у даній справі не існує. Посилання заявника на факт домовленості про інший розмір сплати аліментів, ніж зазначений у рішенні суду та виконавчому документі, є юридично нечинними. 
Указує, що повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканова К.С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії спрямовані на примусове виконання рішення суду та проводяться на підставах, у межах повноважень та у визначений чинним законодавством спосіб.
Зазначає, що 16.04.2020 боржнику направлено виклик-вимога, якою його зобов`язано з`явитися до державного виконавця 27.04.2020, однак боржником виклик проігноровано.
Указує, що підставою для встановлення державним виконавцем оскаржуваних боржником обмежень є наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, а саме, станом на 31.12.2020 заборгованість складала 177 277,72 грн. У свою чергу станом, на 01.06.2021 відомості про наявність передбачених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» підстав чи інші обставини, які б доводили неможливість застосування до боржника вищезазначених тимчасових обмежень, у матеріалах виконавчого провадження відсутні. 
Станом на 01.06.2021 заборгованість зі сплати аліментів становить 100968,58 грн, на адресу відділу від стягувача не надходили підтвердження про отримання коштів (аліментів) від боржника.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги і доводи відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено факту відсутності в нього заборгованості щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ; матеріали справи доказів на підтвердження факту існування ухвали суду про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження або заяви про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення не містять.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28.12.2012 стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного судового рішення Варвинським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем до виконання, постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Безживотної Г.І. від 16.07.2014 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі її письмової заяви від 03.07.2014 відповідно до п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 8, 49).
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02.03.2020 було видано дублікат вказаного виконавчого листа на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 28.12.2012.
15.04.2020 на адресу Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа (а.с. 88-89).
Постановою державного виконавця Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканової К.С. від 16.04.2020 відкрито виконавче провадження № 61847776 з примусового виконання виконавчого листа № 6/731/4/20, виданого 18.03.2020 Варвинським районним судом Чернігівської області та постановами цього ж виконавця від 16.04.2020  накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 92 зворот-93).
У цей же день державним виконавцем направлено запити до державних органів з метою встановлення наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, а також зроблено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за якою встановлено належність на праві власності ОСОБА_1 двох земельних ділянок (а.с. 94-96).
16.04.2020 ОСОБА_1 було направлено виклик-вимогу державного виконавця, яким зобов`язано боржника з`явитись до виконавця у перший прийомний день (понеділок), після офіційного завершення карантину з оригіналами документів, що підтверджують сплату відповідної заборгованості, надати пояснення, відомості та документи, роз`яснено про встановлення відповідальності за невиконання вимог державного виконавця (а.с. 94).
31.12.2020 державним виконавцем Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Велікановою К.С. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 97).
У цей же день державним виконавцем внесено відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, направлено запит до державних органів з метою встановлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна і отримання необхідної інформації, а також направлено боржнику виклик-вимогу державного виконавця (а.с. 97 зворот, 100-101).
31.12.2020 у зв`язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 11.10.2012 по 31.12.2020 склав 177 277,72 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців,  старшим державним виконавцем Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Велікановою К.С. винесено постанови ВП № 61847776 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі за виконавчим листом №6/731//4/20, виданим 18.03.2020 (а.с. 20, 58-59, 98-99).
Постановою державного виконавця від 31.12.2020 оголошено в розшук майно боржника – легковий автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 100).
13.01.2021 старшим державним виконавцем винесено постанову АСВП № 61847776, якою звернуто стягнення на усі види заробітку (доходу) ОСОБА_1 та постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків у розмірі  50% заробітку, щомісячно, до повного погашення заборгованості, що станом на 01.01.2021 становить 163 077,72 грн (а.с. 19).
01.02.2021 старшим державним виконавцем Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Велікановою К.С. складено розрахунок заборгованості по аліментах відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким заборгованість станом на 16.07.2014 відсутня, сума аліментів, яка підлягає  стягненню  за  період  з  серпня  2014  по  січень  2021  становить  140 238,02 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за вказаний період боржником сплачено 31 800 грн. Встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки та станом на 01.02.2021 становить 108 438,02 грн. (а.с. 15-16, 55-56, 134 зворот - 136).
Згідно з довідками про доходи, ОСОБА_1 працює у ДП НВК «Фотоприлад» на посаді сторожа, де отримує заробітну плату, загальна сума доходу за 2020 рік становить 53 557,64 грн (а.с. 6-7, 47-48).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).
Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно ч. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:
звіту про здійснені відрахування та виплати;
квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;
заяв та (або) розписок стягувача;
інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;
інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Черкаському РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 6/731/4/20, виданий 18.03.2020 Варвинським районним судом Чернігівської області, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  починаючи з 11.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття, за яким постановою державного виконавця від 16.04.2020 відкрито виконавче провадження № 61847776.
Таким чином, державний виконавець у відповідності до вищевикладених норм чинного законодавства, в межах свої повноважень, необхідних та передбачених законом виконавчих дій, здійснює розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, які скаржник зобов`язаний сплачувати на свою дитину.
При зверненні до суду заявник просив визнати незаконними дії державного виконавця щодо обчислення заборгованості зі сплати аліментів, яка вказана в розрахунку від 01.02.2021, з підстав наявності між стягувачем ОСОБА_2 та ним домовленості про порядок сплати аліментів. Доводи заявника щодо неналежної оцінки судом першої інстанції розписок, поданих державному виконавцю у липні 2014 року, які, на думку, заявника узгоджуються із приписами п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на день подання розписок, не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.
Зі змісту двох розписок, датованих 03.07.2014 та підписаних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 відмовляється від стягнення аліментів зі ОСОБА_1 та згодна на сплату суми у розмірі 500 грн, яку боржник сплачуватиме щомісяця до 25 числа, а ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати кошти у розмірі сталої суми 500 грн до 25 числа кожного місяця на користь ОСОБА_2   (а.с. 9-10, 50).
Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду (ст. 188 СК України).
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 276 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Статтею 434 ЦПК України встановлено, що мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.
З наведених норм вбачається, що питання зміни, збільшення або зменшення встановленого судом розміру аліментів, звільнення батьків від їх сплати, а також затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення, можуть бути вирішені виключно за рішенням суду.
Урахувавши відсутність судових рішень щодо подальшої зміни судом розміру аліментів, факту існування ухвали суду про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження або заяви про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність доказів зміни у встановленому законом порядку визначеного судом розміру аліментів, який стягується зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , встановленого рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28.12.2012.
Районний суд правильно встановив, що вказані розписки не відповідають змісту викладених вище документів, не були предметом нотаріального посвідчення або судового контролю, зважаючи на що не можуть бути сприйняті як підстави для зміни винесеного рішення суду про розмір аліментів.
Посилання заявника на те, що подання державному виконавцю у липні 2014 року розписок з наведеним вище змістом,  узгоджується із приписами п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»» у редакції, чинній на день подання розписок, є хибними, оскільки вказана норма (у редакції, чинній станом на 03.07.2014) передбачала, що   виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково повертається стягувачу, якщо є його письмова заява. Вказаною нормою не передбачено можливості зміни встановленого судовим рішенням розміру аліментів на утримання дитини.
Таким чином, районний суд надав належну оцінку зазначеним аргументам скаржника, виклавши обґрунтований висновок щодо їх встановлення, оцінки та відхилення у мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (у редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачеві 16.07.2014) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. 
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. 
Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. 
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.
З 05.10.2016 Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 втратив чинність у зв`язку із набранням чинності новим Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, згідно з ч. 3 ст. 12 якого виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачеві 16.07.2014) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Аналогічний зміст має ч. 5 ст. 37 Закон України «Про виконавче провадження» у діючій редакції. 
З викладених вище підстав колегія суддів не бере до уваги доводи заявника про те, що обчислена державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів утворилась штучно, внаслідок подання стягувачем дубліката виконавчого листа до примусового виконання, неврахування судом обставин відсутності виконавчого провадження із стягнення аліментів з 16.07.2014 по 16.04.2020 та існування відмови стягувача від аліментів за цей строк.
Є необґрунтованими аргументи заявника про те, що ОСОБА_3 як матір стягувача ОСОБА_2 і баба ОСОБА_5 , отримувала грошові перекази аліментів від ОСОБА_1 , які використані на утримання дитини, з огляду на те, що судовим рішенням та виконавчим документом не встановлено можливості сплати аліментів на користь інших осіб, стягувач заперечувала врахування платіжних документів на ім`я ОСОБА_3 , у матеріалах справи належні та допустимі докази спрямування цих коштів як аліментів на утримання дитини відсутні.
За викладених обставин, враховуючи зазначені норми законодавства, що регулюють спірні відносини, районний суд дійшов правильного висновку про недоведеність факту відсутності у боржника заборгованості щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 .
Згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Частиною 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Встановивши наявність у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець вірно застосував ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанови відповідно до закону та в межах своїх повноважень, що відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК є підставою для відмови у задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві керувати транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування; за наявності такого обмеження, через відсутність регулярного автобусного сполучення  між місцем його проживання і місцем роботи, він об`єктивно позбавлений можливості прибути на місце роботи, не були зазначені останнім у поданій ним скарзі та, відповідно, не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Більш того, докази на їх обґрунтування та підтвердження у встановленому законом порядку скаржником не надавались ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.
З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 є вірним, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги зводяться до невірного тлумачення норм чинного законодавства та висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 15.04.2021 – без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                     І.О.Боброва

                                                                                            Н.В.Висоцька