Постанова
Іменем України                                                
17 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 803/150/20
провадження № 61-3943ав21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
за участю секретаря судового засідання  - Прижимірської О. В.,
 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
сторони третейського розгляду:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: Селянське (фермерське) господарство «Кедр», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду            (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року у справі         № 119/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Селянського (фермерського) господарства «Кедр», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст заяви 
 
У грудня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року у справі № 119/2020 за позовом            АТ КБ «ПриватБанк» до Селянського (фермерського) господарства «Кедр» (далі - СФГ «Кедр»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі                             131 008,97 грн за договором № б/н від 21 листопада 2018 року.
 
Заява мотивована тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року                               у третейській справі № 119/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до СФГ «Кедр», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно із СФГ «Кедр», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором           від 21 листопада 2018 року № б/н у розмірі 131 008,97 грн, з яких: 127 086,21 грн - заборгованість за кредитом, 2 016,47 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 906,29 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом. Стягнуто солідарно із СФГ «Кедр», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» третейський збір за подання позовної заяви у розмірі                              4 000,00 грн.
Зазначене рішення третейського суду підлягає негайному виконанню, проте боржниками так і не виконане. 
 
З урахуванням зазначеного, заявник просив видати виконавчі листи на виконання зазначеного рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року у справі            № 119/2020.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду як суду першої інстанції
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року відмовлено        у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року у справі          № 119/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до СФГ «Кедр», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 131 008,97 грн за договором                                    від 21 листопада 2018 року № б/н.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви  АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року, суд виходив із того, що справа, у якій третейським судом ухвалено рішення, не підвідомча йому відповідно до закону.
 
При цьому суд вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим банком витягом з Умов та Правил надання банківських послуг   ознайомився позичальник і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про  приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку,                а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо третейського застереження.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводів 
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, не врахував, що при розгляді такої заяви суд не має здійснювати оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених у статті 56 Закону України «Про третейські суди» та у статті 486 ЦПК України.
Однак суд не зазначив, відповідно до якого саме закону справа № 119/2020  не підвідомча третейському суду, а, посилаючись на відсутність у матеріалах справи відповідних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, фактично здійснив оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду.
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух справи у суді апеляційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
 
Ухвалами Верховного Суду від 08 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 рокупризначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 червня 2021 року о 10:00 год. за адресою: проспект Повітрофлотський, 28, м. Київ, з повідомленням учасників справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом 
 
21 листопада 2018 року СФГ «Кедр» підписало заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно із заявою СФГ «Кедр» приєдналось до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування від 21 листопада 2018 року № б/н (а. с. 18-19).
 
27 грудня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № Р1545904048618799411, згідно з яким ОСОБА_1 поручився за виконання зобов`язань СФГ «Кедр» (а. с. 48-49).
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 17 липня 2020 року у третейській справі № 119/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до СФГ «Кедр», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно із СФГ «Кедр», ОСОБА_1 на користь               АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 21 листопада 2018 року № б/н у розмірі 131 008,97 грн, з яких: 127 086,21 грн - заборгованість за кредитом, 2 016,47 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 906,29 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом. Стягнуто солідарно з СФГ «Кедр», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» третейський збір за подання позовної заяви у розмірі 4 000,00 грн.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
 
Згідно з пунктом 39 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення Дніпровського апеляційного суду відповідає.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 55 Закону України «Про третейські суди» визначено, що рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно,                        в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.
 
Відповідно до статті 56 вказаного Закону заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Компетентним є місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом (частина перша статті 2 цього Закону).
 
Провадження у таких справах здійснюється у порядку, передбаченому главою 4 розділу IX ЦПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.
 
При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу (частина третя статті 485 ЦПК України).
 
Статтею 486 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:
1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;
2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;
4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
5) третейська угода визнана недійсною;
6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;
8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;
9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
 
Подібним чином врегулювано вищезазначене питання у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди».
 
Отже, відповідно до норм чинного законодавства при розгляді заяви про видачу виконавчого документа суд не здійснює оцінки законності                                    і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених у статті 56 Закону України «Про третейські суди» та у статті 486 ЦПК України.
 
Водночас аналіз наведених вище приписів дає підстави для висновку, що з`ясування відсутності або наявності підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду здійснюється судом, зокрема і на підставі третейської угоди, обов`язок подання якої одночасно із вказаною заявою передбачений пунктом 2 частини третьої статті 484 ЦПК України.
 
Таким чином, встановлення обставин укладення третейської угоди, її дійсності та змісту у необхідних обсягах, передує вирішенню судом як вимог про скасування рішення третейського суду, так і питання про наявність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду відповідно до статті 486 ЦПК України, статті 56 Закону України «Про третейські суди».
 
Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
 
Частиною першою статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
У пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.
 
Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання                   є таким, що робить третейську угоду частиною договору.
 
Оригінал третейської угоди або належним чином завірена її копія додається до заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду (пункт 2 частини третьої статті 484 ЦПК України).
 
Як встановлено Дніпровським апеляційним судом та вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» до  заяви, крім відповідного рішення третейського суду, додано, зокрема, копії заяви про відкриття поточного рахунку та витягу із розміщених на сайті банку Умов та Правил надання банківських послуг, які, як зазначає заявник, у сукупності складають договір від 21 листопада 2018 року № б/н, що містить третейське застереження.
 
Згідно з пунктом 1.1.7.29 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг сторони домовилися, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають               з даного договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку              з ними, в тому числі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду): Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз»; Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридичні компанії України»; суд загальної юрисдикції.
 
Заявник стверджує, що, підписавши заяву-анкету про відкриття поточного рахунку, СФГ «Кедр» приєдналося до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua, які у сукупності складають договір банківського обслуговування від 21 листопада 2018 року № б/н із вказаним у пункті 1.1.7.29 цих Умов третейським застереженням.
 
У підписаній СФГ «Кедр» заяві про відкриття поточного рахунку                                     від 21 листопада 2018 року зазначено, що підписавши цю заяву, СФГ «Кедр»  прийняло всі права та обов`язки, зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах Банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування.
 
Разом із тим додані до заяви АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять.
 
За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
При цьому, вирішуючи питання щодо можливості поширення на правовідносини у даній справі положень статей 633, 634 ЦК України, колегія суддів зауважує, що умови договору приєднання, що розробляються банком, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
 
Як правильно встановив апеляційний суд як суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку, в якій міститься положення про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку,     а також того, що на час укладення договору від 21 листопада 2018 року вказаний документ містив саме ці умови, а не інші, зокрема, й щодо третейського застереження.
 
Колегія суддів зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може самостійно вносити відповідні зміни в такі Умови та Правила споживчого кредитування.
 
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), та усталеною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах: від 13 травня 2021 року у справі № 803/142/20 (провадження № 61-4231ав21), від 15 квітня 2021 року у справі № 803/122/20 (провадження № 61-3770ав21), від 25 вересня 2019 року у справі                                    № 704/1023/16-ц (провадження № 61-33361св18), від 02 жовтня 2019 року                  у справі № 322/1220/16 (провадження № 61-34144св18), від 03 грудня 2019 року у справі № 876/42/19,  від 13 серпня 2020 року у справі № 876/68/19,                         від 22 жовтня 2020 року у справі № 876/46/20, від 04 листопада 2020 у справі     № 876/49/20.
 
При цьому суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові          від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 вересня      2014 року (провадження № 6-144цс14) щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.
 
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року            у справі № 342/180/17, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
 
Таким чином, наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди», є першочерговою, обов`язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і непідтвердження її укладення, виключає можливість розгляду такого спору третейським судом.
 
Ураховуючи наведені положення законодавства, висновки Великої Палати Верховного Суду та обставини цієї справи, колегія суддів погоджується                       з висновком Дніпровського апеляційного суду про відсутність підстав вважати, що сторони уклали третейську угоду, зокрема у формі третейського застереження, оскільки наданий АТ КБ «ПриватБанк» витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний відповідачем, а заява відповідача на відкриття рахунку та анкета про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 21 листопада 2018 року третейського застереження або посилання на третейську угоду не містить.
 
За таких обставин, Дніпровський апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову на підставі пункту 2 частини першої статті 486 ЦПК України у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, вказавши на непідтвердження матеріалами справи укладення третейської угоди між сторонами спору.
 
Верховний Суд зауважує, що доводи апеляційної скарги наведених вище висновків не спростовують, а твердження заявника щодо протиправного надання апеляційним судом як судом першої інстанції оцінки законності рішення третейського суду не відповідають обставинам справи, оскільки це рішення не було предметом розгляду у цій справі та оскаржувана ухвала висновків щодо його законності чи обґрунтованості не містить.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність                  і обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною            і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник