Справа № 131/1217/20
Провадження № 22-ц/801/950/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Костянтин Дмитрович, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Олексієнка О. Ю. в м. Іллінці Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи,
у цивільній справі № 131/1217/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину,

встановив:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач  у справі є батьком дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх розлучення 12 грудня 2011 року діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні.
Згідно з рішенням Іллінецького районного суду від 21 лютого 2020 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки від усіх його видів заробітку щомісячно до 31 грудня 2020 року. 
На даний час ОСОБА_3 навчається в інституті соціальних наук Університету Мармара (місто Стамбул), тому позивач  звернулася  до суду  із вказаним позовом та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти  в  розмірі 1/4 частки його заробітку, щомісячно, починаючи з 01 січня 2021 року і до досягнення нею віку 23 років або припинення навчання.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на  користь ОСОБА_1 на  утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти (аліменти) в розмірі 1/6 частки від усіх видів  його заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною віку 23 років.
Стягнуто з ОСОБА_2 840 грн 80 коп. судового збору в дохід держави.
Допущено негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.
Не погодившись із ухваленим рішенням в частині стягнення судового збору, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко К. Д., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з нього судового в дохід держави в сумі 840 грн 80 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. віднести на рахунок держави.
Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, оскільки відповідач ОСОБА_2 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. Як на підставу звільнення від сплати судового збору відповідач посилається на пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при цьому як доказ додає копію посвідчення серії  НОМЕР_1 від 07 квітня 2015 року. Згідно з довідкою № 1\2 4\3\203 від 17 березня 2021 року про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення,  ОСОБА_2  в період з 24 жовтня 2020 року і по теперішній час безпосередньо бере участь у здійсненні вищевказаних заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення навчальних заходів. Окрім того, звертає увагу, що відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Відповідач, на момент розгляду справи та ухвалення судом першої інстанції рішення, є офіцером, та перебуває на службі в збройних силах України, виконуючи свої службові обов`язки, що у відповідності до вимог зазначеного пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є, на його думку, самостійною та достатньою підставою для висновку про те, що він звільнений від сплати судового збору, як за оскаржуваним рішенням, а також і за подачу цієї апеляційної скарги. Вказує, що зазначене питання, а саме, статус відповідача на предмет наявності в нього вказаних пільг, не досліджувалось судом першої інстанції, відтак залишилось поза межами його уваги.
Позивач ОСОБА_1 не скористалась свої правом на подання відзиву.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині відповідає вказаним вимогам закону.
Суд першої інстанції вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі виходив з того, що при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивач судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати. З системного аналізу положень Закону України «Про судовий збір» та Цивільного процесуального кодексу України, місцевий суд дійшов висновку про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому враховуючи задоволення позовних вимог, суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон № 3674-VI).
Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивач ОСОБА_1  судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними пунктом 3 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнена від його сплати.
Як на підставу звільнення від сплати судового збору відповідач ОСОБА_2  посилається на пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, при цьому як доказ додає копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2015 року, відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Також відповідач вважає, що на момент розгляду справи та ухвалення рішення, він є офіцером, та перебуває на службі в збройних силах України, виконуючи свої службові обов`язки, що у відповідності до вимог пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, є самостійною та достатньою підставою для висновку про те, що він звільнений від сплати судового збору, як за оскаржуваним рішенням, а також і за подачу цієї апеляційної скарги.
Разом з тим, підстави звільнення ОСОБА_2 , як відповідача у справі про стягнення аліментів, від сплати судового збору на користь держави враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки - відсутні, з огляду на наступне.
Положеннями пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, визначено, що під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
При цьому пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI кореспондується із положеннями статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Зміст пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, в якому йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасник бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Предметом у зазначеній справі є стягнення аліментів на повнолітню дитину, що у розумінні пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не є справою, пов`язаною з порушенням прав категорії осіб, передбаченої у вказаній процесуальній нормі.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновком, який викладено в ухвалах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №826/17175/18 та від 11 березня 2021 року у справі №300/2796/20.
Положеннями пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, передбачено, що під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
ОСОБА_2 є відповідачем у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, відповідно і підстави для його звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI також відсутні, оскільки як зазначалось вище, державою гарантовані пільги при сплаті судового збору військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, з метою недопущення будь-яких обмежень їх прав при зверненні до суду, у справах, пов`язаних саме з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції про стягнення аліментів на повнолітню дитину.
Отже доводи апеляційної скарги в їх сукупності ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права і незгоді з рішенням суду в частині розподілу судових витрат та зводяться до власного тлумачення положень Закону України «Про судовий збір» та норм цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 22 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 373/34/18-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 761/27177/14-ц зазначено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга відповідача звільненого від сплати судового збору залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Костянтин Дмитрович, залишити без задоволення.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

       Головуючий                                          Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                            І. В. Міхасішин 

                                                 В. В. Сопрун