Ухвала                                                                                           Іменем України
20 травня 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа №375/10/20
провадження № 51-1918ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року,
встановив:
За вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України 
(далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Судом установлено, що ОСОБА_4 21 жовтня 2019 року о 16-й год перебував у будинку ОСОБА_5 з ОСОБА_6 за адресою: 
АДРЕСА_1 і між ними виникла сварка. ОСОБА_4 , тримаючи в руці ніж, підійшов до ОСОБА_6 та умисно завдав йому одного удару ножем у грудну клітку, чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Цього ж дня приблизно 18-й год до вказаного будинку зайшов працівник поліції, який виявив потерпілого та викликав працівників швидкої медичної допомоги.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень. Стверджує про необхідність перекваліфікації дій з 
ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та яким дав належну оцінку.
Зокрема, такий висновок підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , протоколом огляду місця події від 21 жовтня 2019 року, висновком судово-медичної експертизи № 400 Д від 26 грудня 2019 року.
Про наявність у діях ОСОБА_4 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_6 свідчать, зокрема, дії засудженого, який спровокував конфлікт, завдав потерпілому удар ножем у ділянку серця з достатньою силою. Крім того, вказаний злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 , оскільки смерть потерпілого не настала тільки через те, що йому вчасно було надано медичну допомогу. При цьому сам засуджений не вживав будь-яких заходів, спрямованих на врятування потерпілого.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, правильно кваліфікував дії за 
ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки локалізація спричиненого потерпілому поранення, знаряддя злочину, причини припинення дій свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 умислу на позбавлення життя потерпілого. З таким обґрунтованим висновком погодився і суд апеляційної інстанції.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі – КПКУкраїни).
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали, засуджений не навів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                          ОСОБА_3