03.06.21
33/812/191/21
Провадження № 33/812/191/21                                                        Категорія: ст. ст. 124, 1224
ст. 130 ч. 1 КУпАП 
Головуючий у першій інстанції                                 Лагода А. А.
Доповідач апеляційного суду                                         Ямкова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
3 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
у складі: головуючої – судді                 Ямкової О. О.
за участю: секретаря         Лівшенка О. С.
особи, яка притягується до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 1224, 1 ст. 130 КУпАП, та на нього на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 23 лютого 2021 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, керував транспортним засобом ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Карпенка у місті Миколаєві, де при виїзді на перехрестя з вулицею Крилова, при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив пункт 13.3 ПДР України, та заподіяв механічні пошкодження автомобілям. Після чого, в порушення пункту 2.10 ПДР України залишив місце ДТП та поїхав за адресою: місто Миколаїв, вулиця Карпенка, 45, де на вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статями 124, 1224 і частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у відповідності до частини 2 статті 36 КУпАП.
Не погодившись з постановою судді,   ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову судді скасувати та закрити провадження з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, яка ухвалена поверхнево, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та надання їм належної оцінки, а також неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. 
Усі складені відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення мають суттєві недоліки, так як написані різнокольоровими ручками, а копії, які йому вручені написані олівцем, що є неприпустимим.
Не враховано суддею, що ДТП відбулася не з його вини, а у зв`язку з виїздом зустрічного автомобіля на його полосу, а враховуючи темну добу суток, він не міг своєчасно відреагувати на порушення іншим водієм ПДР України.
Місце ДТП він не покидав, а лише від`їхав, щоб не заважати іншим учасникам руху, та чекав на приїзд представників поліції.
Від огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся, та бажав його пройти, внаслідок чого зробив декілька спроб продути алкотестер, але з невідомих причин, останній не показав результат. До медичного закладу його не направляли, хоча він чітко зазначив, що бажає пройти такий огляд в такому порядку.
На його прохання роз`яснити його права при складанні протоколів, поліцейські не відреагували.
Не врахували представники поліції його пояснення, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння йому не видавалося, та в матеріалах справи відсутнє. А акт про відмову в проходженні огляду правового значення при складанні протоколу про таке правопорушення значення не має.
Свідки невірно відобразили у письмових поясненнях, які написані поліцейськими, його відмову, та не вказали, що він бажав пройти огляд.
Свідок ОСОБА_3 , який був допитаний судом, не зміг відповісти на усі йог запитання, які безпідставно були зняті суддею.
Посилався на відповідну судову практику щодо оспорювання постанов про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності, які складені поліцейськими. 
Відтак, здійснюючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, як водія, органи поліції не дотримались встановленого законом порядку збирання і оформлення доказів, а тому усі сумніви у справі повинні тлумачитися на його користь.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, враховуючи те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог пунктів 13.3, 2.10, 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, статтею 1224, частиною 1 статтею 130 КУпАП, є вірними. 
Ці висновки судді суду першої інстанції ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та апелянтом у апеляційній скарзі за допомогою інших доказів не спростовується.
Так, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою належних та допустимих доказів, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відтак, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який у відповідності до статті 251 КУпАП є доказом у справі.
За такого постанова, згідно до положень статті 283 КУпАП, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Тому в обґрунтування своїх висновків, суддя, як на доказ вини  ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, вірно послався на дані протоколів про адміністративні правопорушення, пояснення ОСОБА_3 , як в письмовому вигляді, так і при його допиті у судовому засіданні, письмові пояснення потерпілого ОСОБА_4 , та свідка ОСОБА_5 , які були присутні при складанні протоколів, згідно яких  ОСОБА_1  вчинив ДТП, місце якої залишив, та у подальшому відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, зокрема, у медичному закладі та на місці з використанням алкотестеру «Драгер», чим за складеними протоколами порушив положення пунктів 2.5, 2.10 та 13.3 ПДР України.
Самі протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративних правопорушень повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозаписах, здійснених працівниками поліції та в акті про відмову у проходженні огляду (а.с.21, 24). 
Посилання на невідповідність заповнення оригіналів та копій відповідних протоколів є недоречними, так як оригінали протоколів складені без дописів, та однією ручкою, підписані повноважними особами, та свідками або потерпілим, а також особисто водієм без заперечень, але з доповненням, що пояснення ним будуть надані у суді (а.с.1, 10, 18). Копії протоколів, які представлені суду водієм ОСОБА_1 , не написані олівцем, як він вважає, оскільки при оформлені оригіналу, копія одночасно складається під копірку до оригіналу (а.с.56-58). Під час їх вручення водієм в оригіналі протоколів не зазначено щодо заперечень з видачі йому копій протоколів.
У протоколах водієві ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП і повідомлено про порядок розгляду справи судом, про що ним особисто проставлений підпис.
Відтак, доводи ОСОБА_1 про нехтування поліцейськими обов`язком щодо роз`яснення йому його прав спростовується, як особисто підписаними ним протоколами, так і змістом відеозаписів, де водієві роз`яснюються обставини правопорушень, вчинення яких йому вменяється, наслідки залишення ним місця пригоди, не проходження огляду на стан сп`яніння, неадекватної поведінки під час продування алкотестеру, а також обов`язок нести відповідальність, на що водієм о 22 год. 46 хв. надана чітка відповідь, що він «не буде нести відповідальність» (а.с.24) 
При прийнятті рішення, суддя обґрунтовано врахував і письмові пояснення потерпілого ОСОБА_4 , письмові пояснення свідка ОСОБА_5 (а.с.5, 23), які не були допитані судом, але їх письмові пояснення відповідно до вимог статті 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. 
Також враховані письмові та усні пояснення свідка ОСОБА_3 (а.с.22), який був допитаний судом, та підтвердив відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.
Зауваження ОСОБА_1 про відмову свідка надати усі відповіді на його особисті питання, не мають правового значення для кваліфікації його дій.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які були присутні при відмові водія від проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі, окрім надання особистих пояснень, підтвердили такий факт, підписавши акт про відмову в проходженні огляду (а.с.21), та такі ж обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП
Наведені показання свідків узгоджуються з відеозаписами та свідчать про те, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але погоджувався спочатку пройти огляд, в процесі якого на місці зупинки вчинив театральну дію з дихальних вправ, не бажав чути про порядок його проходження, вчиняв різного роду дії для відтягування його проходження, та на остаточне роз`яснення наслідків щодо невиконання процедури проходження огляду за допомогою тестера Драгер, не пройшов такого огляду, тобто свідомо вчинив дії, які свідчать про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.21).
Дійсно, водієві у присутності двох свідків неодноразово роз`яснявся обов`язок та право пройти огляд на місці зупинки, так і у медичному закладі, починаючи з 22 год. 26 хв. по22 год 31 хв., на що він відповідав «так, звісно буду», та при роз`ясненні такого порядку проходження, в тому числі у медичному закладі в 22 год. 31 хв. відповів «так, но..» за рулем я не був.
Під час роз`яснення та проведення на початку процедури огляду, водій ОСОБА_1 постійно відвертав від такого проходження увагу, як то розмовляв по телефону, та був зайнятий, то з`ясовував анкетні дані свідків, то постійно питав, чи можливо сходити за сигаретами, у зв`язку з чим він повинен проходити огляд, прізвище поліцейського, який тримав Драгер, просив надати йому шарик, потім показати як потрібно дути в алкотестер, тобто продемонструвати, а при черговому роз`яснені наслідків такої поведінки, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, не вчинив жодної дії для його проходження в установленому законом порядку, в тому числі у медичному закладі (відеозапис з 22 год 26 хв. до 22 год. 40 хв.).
На відеозаписі з 22 год 45 хв. по 22 год. 46 хв. у розмові з поліцейським водій ОСОБА_1 зазначив, що «з колегами праздновали за передачу, випив буквально».
За такого, посилання ОСОБА_1 в змісті апеляційної скарги на порушення поліцейськими порядку та процедури проведення огляду на стан сп`яніння, в тому числі не надання йому можливості пройти огляд у медичному закладі, є такими, що суперечать доказам, які містяться в матеріалах адміністративної справи, та які належним чином досліджені судами. 
У відповідності до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І і положеннями розділу ІІ «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015  № 1452/735 (далі – Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції та у присутності двох свідків, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).
Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку не згоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.
Натомість ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, так як після роз`яснення водієві наслідків щодо його дій, направлених на порушення процедури проходження такого огляду, не вчинив будь-яких інших дій, направлених на дотриманням цієї процедури, та не пройшов самого огляду. 
Щодо відмови від подальшого проходження огляду у медичному закладі, то після демонстрації водієм поведінки, яка не відповідала обстановці проходження ним огляду, та мала театралізований характер, та після роз`яснення йому наслідків такої поведінки, як фактичної демонстрації відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, водій не висловив бажання та не наполягав на проходженні у подальшому такого огляду лише в медичному закладі, або був незгоден з процедурою проведення цього огляду поліцейськими.
Відтак, дослідивши матеріали справи, суддя першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 вчинив ДТП, після чого залишив місце ДТП та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не залишав місце пригоди, а від`їхав чекати представників поліції, не відповідає не лише змісту пункту 2.10 ПДР України, де водієві заборонено переміщати транспортний засіб, негайно його зупинив, а ще і зупинкою ним автомобіля на достатньо великій відстані від перехрестя вулиць Крилова з вулицею Карпенка (будинки 37а-39) у місті Миколаєві, аж поряд з будинком №45 по вулиці Карпенко.
Не має підґрунтя пояснення водія ОСОБА_1 щодо механізму ДТП, та дотримання ним ПДР України, так як перехрестя вулиць Крилова з вулицею Карпенка у місті Миколаєві, на момент події 23 лютого 2021 року, до проведення повної реконструкції, яка ще не завершена, має різну кількість смуг руху до нього, та після нього.
Так, до перехрестя в напрямку руху з проспекту Центрального в бік мікрорайону Намив, вулиця Карпенка має три смуги руху: одну зустрічну, та дві попутні, одна з яких лише для тих транспортних засобів, які повертають ліворуч, і де перед здійсненням маневру ліворуч знаходився автомобіль потерпілого, та одну смугу руху для руху автомобілів виключно прямо.
В той же час вулиця Карпенко в напрямку руху з боку вулиці Білої в бік проспекту Центрального до перехрестя має лише дві смуги руху.
Отже, за схемою ДТП вулиця Карпенко шириною 9,6м до перехрестя розподіляється на три смуги, тобто зустрічна смуга руху для водія ОСОБА_1 складала 3.2м, а обидві смуги попутного руху для потерпілого складали 6.4м.
Відтак, виїхавши на перехрестя та зупинившись для здійснення маневру повороту ліворуч, потерпілий ОСОБА_4 , зайняв крайнє ліве положення (а.с.5), яке, враховуючи ширину смуг, мало відстань від місця зіткнення лише на 0.7м, а враховуючи силу удару від зіткнення автомобілів, один з яких рухається, а інший зупинився для повороту, а також розташування автомобіля потерпілого, після ДТП, на ширині 8.3м та 8.4м від його лівих передніх та задніх коліс від лівої межі перехрестя, підстав вважати, що потерпілим при зупинці на перехресті для здійснення повороту ліворуч були порушені ПДР України, немає. Натомість, водій ОСОБА_1 , керуючи не дуже широким автомобілем ВАЗ, не зміг вміститися у своїй смузі руху шириною 3.2м при зміні конфігурації дороги, після перехрестя, та допустив порушення пункту 13.3 ПДР України, так як при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу. 
Такі пояснення потерпілого ОСОБА_4 , які повністю співпадають та узгоджуються зі схемою ДТП, даними щодо дорожньої обстановки на момент вчинення ДТП, яка відображена у схемі, та переліченими до неї пошкодженнями автомобілів (а.с.4-5), вірно враховані у суді першої інстанції.
Не змінює таких обставин, в тому числі щодо загальновідомих даних правил проїзду перехрестя вулиці Крилова та Карпенка у місті Миколаєві, і дорисовка іншого кольору ручкою у схемі ДТП якось даних щодо 4,8м, що не має прив`язки до місцевості. 
За такого можна зробити висновок, що вищенаведені адміністративні правопорушення вчинені ОСОБА_1 у визначену у протоколах дату та час, та за досліджених у судах першої та апеляційної інстанції обставинах. 
Будь-яких обґрунтованих доводів, що вказані правопорушення ним не здійснювалися, або його права було порушено при складанні протоколів, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено.
Усі доводи апеляційної скарги щодо обставин події надані ОСОБА_1 всупереч письмовим поясненням, які додані до протоколів, та зафіксовані як у схемі ДТП, так і у відеозаписі. 
Отже, подана апеляційна скарга не тільки не узгоджується з жодним доказом, що є у справі, але жодним чином їх не спростовує, так як: по-перше, ґрунтується на припущеннях, а по-друге, обставини, на які посилається апелянт, викладені всупереч наявним у справі доказам без ознайомлення з їх змістом. 
Посилання апелянта на судову практику, викладену КАС ВС не має преюдиційного значення для розгляду судом справ про адміністративне правопорушення, оскільки ці справи стосуються адміністративних правопорушень, які відносяться до виключної компетенції поліції, в процесі діяльності якої протокол про адміністративне правопорушення, як доказ, не складається, так як відразу за наслідками розгляду справи уповноваженим представником поліції відносно правопорушника виноситься постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності.
Тому проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції вірно надав оцінку усім дослідженим письмовим доказам, письмовим поясненням потерпілого та свідків, відеозаписам, за якими встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не дотримався безпечного бокового інтервалу при зустрічному роз`їзді з автомобілем потерпілого, вчинив зіткнення, та залишив місце ДТП, після чого на вимогу поліцейських відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги пунктів 2.5, 2.10, 10.10 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1224, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.
Тому прийняте суддею першої інстанції рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.
Стягнення за вчинення адміністративних правопорушень призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення визначено у межах санкцій, встановлених за більш серйозне правопорушення з вчинених, що передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статями 1224, 124 і частиною 1 статті 130 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

       Головуюча                                         О. О. Ямкова