справа № 357/16203/15-ц
провадження № 22-ц/824/5442/2021
головуючий у суді І інстанції Цуранов А.Ю.
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
   30 березня 2021 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Немудрої Ю.П.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № K2V4AN24264980, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 11 408,10 дол. США під 15 %, на термін до 05 серпня 2015 року, зобов`язавшись його повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
06 серпня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання виконувати всі умови договору солідарно із боржником.
Зазначав, що ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 червня 2015 року у нього утворилася заборгованість у сумі 66 072,99 дол. США, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 12 951,33 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6 693,55 дол. США, комісії - 1 805,34 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 41 465,20 дол. США, а також штрафів відповідно до договору - 11,80 дол. США (фіксована частина) та 3 145,77 дол. США (процентна складова).
Ураховуючи зазначене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № K2V4AN24264980 у сумі 66 072,99 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) від 26 червня 2015 року складає 1 400 086,64 грн.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до    ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № K2V4AN24264980 у розмірі 66 072,99 дол. США, що за курсом 21,19 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 червня 2015 року складає 1 400 086,64 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 -адвокат Федоренко В.С., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1  солідарно заборгованості в розмірі 1 400 086, 64 грн та ухвалити в даній частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до  ОСОБА_1 .
У доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно із договором поруки від 06 серпня 2008 року № К2У4АИ24264980, який підписаний кредитором та поручителем - ОСОБА_1 , поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник (п. 2).
Пункт 5 договору поруки передбачає обов`язок Банку направити письмову вимогу поручителю у випадку невиконання боржником свого зобов`язання. Поручитель має обов`язок виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 договору.
В матеріалах справи міститься копія повідомлення від 28 серпня 2015 року з пропозицією сплатити заборгованість не пізніше 5 календарних днів з дати отримання цього повідомлення. Проте, дане повідомлення не містить підпису уповноваженої особи Банку, а також не містять доказів, які б підтверджували отримання вказаного повідомлення поручителем - ОСОБА_1 . Тобто, Банк, не переконавшись в отриманні поручителем повідомлення, яке він мав виконати протягом 5-ти днів з моменту отримання вимоги (п. 5 Договору поруки), 08 вересня 2015 року подав позовну заяву до суду.
Зазначає, що згідно із п. 11 Договору поруки він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.
У пункті 12 договору поруки зазначено про припинення поруки після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту. Тому вважає, що в даному випадку має застосовуватись норми ч. 4 ст. 559 ЦК України - шестимісячний строк з дня настання строку виконання зобов`язання.
Як убачається із наданого Банком розрахунку, останній платіж на погашення процентів позичальником внесений 03 листопада 2008 року, а з 16 грудня 2008 року позичальник припинив погашення кредиту. Згідно з умовами кредитного договору позичальник мав сплачувати кредит у відповідності до графіку погашення частинами кожен місяць з 16-го по 20-те число. Банком позов був пред`явлений до відповідачів лише 08 вересня 2015 року. Таким чином, оскільки протягом шести місяців з моменту виникнення заборгованості по виконанню зобов`язань Банк не пред`явив вимоги до поручителя, зобов`язання за договором поруки, як вважає скаржник, слід вважати припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2  за № K2V4AN24264980 з ОСОБА_1 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення.
Визнано поруку ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 за № K2V4AN24264980, за період з 16 червня 2009 року по 17 листопада 2015 року припиненою.
Постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно зі змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Федоренко В.С. у січні 2020 року, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року було оскаржено ним лише в частині щодо стягнення з нього, як поручителя заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Оскаржуване заочне рішення в частині стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором апелянтом оскаржене не було, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалося.
Ураховуючи наведене межі перегляду судом оскаржуваного рішення суду першої інстанції після перегляду справи у суді касаційної інстанції не змінились.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, шляхом направлення судової повістки на вказану у апеляційній скарзі електронну адресу. Сторони причину неявки суду не повідомили.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскількивідкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя на користь банку.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу Федоренка В. С. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № K2V4AN24264980, укладеним 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про визнання поруки ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 за № K2V4AN24264980, за період з 16 червня 2009 року до 17 листопада 2015 року припиненою.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки з 16 грудня 2008 року позичальник припинив погашення кредиту, тому протягом шести місяців банк повинен був пред`явити вимогу до поручителя, однак у судовому порядку банк звернувся до ОСОБА_1 лише 17 листопада 2015 року, тому шестимісячний строк, передбачений статтею 559 ЦК України, позивачем пропущено, а відповідно порука ОСОБА_1 перед банком з 16 червня 2009 року по 17 листопада 2015 року є припиненою.
Верховний Суд не погодився з висновками апеляційного суду щодо наявності підстав для визнання поруки припиненою, оскільки визнав неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 559 ЦК України, та зроблено висновок, що «визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки».
Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що під час розгляду справи в апеляційному порядку слід встановити період виникнення заборгованості за кредитом та початок відліку строку, передбаченого частиною четвертою (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема за простроченими черговими платежами щодо поручителя, перевірити наявність кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя з урахуванням строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України з урахуванням умов договору поруки, та звернути увагу на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції колегія апеляційного суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя.
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитно-заставний договір № K2V4AN24264980, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 11 408,10 дол. США з метою придбання автомобіля та оплати пов`язаних платежів, з процентною ставкою 15 % річних та датою погашення кредиту до 05 серпня 2015 року (а.с. 10-13).
Пунктом 2.1 вказаного кредитного договору встановлено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Такі платежі, зокрема визначені у розділі 17 щодо особливих умов. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № K2V4AN24264980 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06 серпня 2008 року укладений договір поруки (а.с. 15).
Поручитель ОСОБА_1 укладення договору поруки не заперечує. 
Відповідно до пункту 2 цього договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4 договору поруки).
Станом на 26 червня 2015 року за кредитним договором від 06 серпня 2008 року №K2V4AN24264980 у ОСОБА_2 позивачем нараховано заборгованість у сумі 66 072,99 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 12 951,33 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6 693,55 дол. США, комісії за користування кредитом - 1 805,34 дол. США, пені за несвоєчасність виконання. зобов`язань за договором - 41 465,20 дол. США, а також штрафів відповідно до договору у розмірі 11,80 дол. США (фіксована частина) та 3 145,77 дол. США (процентна складова).
Листом від 28 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 про наявну заборгованість (а.с. 7-9).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо передчасного звернення позивача з цим позовом у вересні 2015 року, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання поручителем досудової вимоги позивача про повернення заборгованості від 28 серпня 2015 року, колегія апеляційного суду визнала їх безпідставними, оскільки на час подання цього позову до суду термін кредитування закінчився та позов заявлено щодо простроченої заборгованості. Настання строку повернення заборгованості не тягне припинення зобов`язання.
Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення (справа про досудове врегулювання спорів) Конституційний Суд України у справі від 9 липня 2002 року Справа N 1-2/2002 N 15-рп/2002 роз`яснив так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для припинення поруки та відмови у стягненні заборгованості з поручителя, колегія апеляційного суду керується наступним.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).
У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18).
 У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14 (провадження № 61-10358сво19) зроблено висновок, що «визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки». 
Пунктом 4.4 кредитно-заставного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , визначено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку наявності), процентами та кредитом. Згідно з умовами кредитно-заставного договору позичальник мав сплачувати кредит у відповідності до графіку погашення частинами 20-го числа кожного місяця починаючи з 20 вересня 2008 року.
Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», останній платіж на сплату відсотків позичальником внесений 03 листопада 2008 року. Таким чином позичальником були внесені чергові платежі за вересень 2008 року у сумі 248,85 доларів США, із яких 194,89 доларів (щомісячних відсотків) та така ж сума за жовтень 2008 року із яких 142,59 доларів (щомісячних відсотків). Зобов`язання щодо сплати чергових платежів починаючи з 20 листопада 2008 року позичальником не виконані, відтак саме з 20 листопада 2008 року слід обраховувати прострочення боржника.
Відповідно до п. 12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. 
Оскільки, сторони кредитних договорів встановили, що повернення кредиту позичальник виконує через окремі зобов`язання з внесення однакових платежів відповідного числа кожного місяця протягом строку кредитування, тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання терміну повернення кожного чергового платежу. 
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
З огляду на вказане у договорах поруки сторони встановили її строк у розумінні статті 251 ЦК України таким чином, що днем настання терміну повернення кредиту за кредитним договором відповідно до графіку є 20-те число кожного місяця, тому порука припиняється через п`ять років щодо терміну повернення кожного чергового платежу.
Таким чином, з урахуванням умов укладеного договору поруки у разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через п`ять років після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Оскільки позивач звернувся з цим позовом до суду першої інстанції 08 вересня 2015 року шляхом відправленням поштою, про що зазначено у тексті оскаржуваного рішення та не спростовано сторонами, тому поруку щодо чергових платежів по 20 серпня 2010 року включно слід вважати припиненою.
Відповідно до пункту 16.5 кредитно-заставного договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у статтях 17.1, 16.9, 16.10, 14, а саме щодо суми кредиту, процентів, винагороди, комісії, неустойки, витрат та збитків.
Так, згідно із п. 17.1.1 загальний розмір кредиту складає 11408,10 доларів США.
З урахуванням наведеного розмір заборгованості, щодо якого порука не припинена, підлягає стягненню за рахунок поручителя за період з 21 серпня 2010 року по 05 серпня 2015 року (дата погашення кредиту згідно з умовами договору), що складає 9334,07 долари США (11408-2073,93), які обраховані шляхом зменшення загального розміру кредиту на прострочене сальдо, що нараховано підростаючим підсумком, станом на 21 серпня 2010 року (четвертий стовпчик розрахунку заборгованості а.с. 3-5 Т.1).
У той же час, у розрахунку заборгованості її розмір у крайньому рядку визначено у сумі 12951,33 доларів США. Оскільки позивачем не вказано підстави, за яких сума загальної заборгованості є більшою від обумовленої в договорі, колегія апеляційного суду враховує  саме обумовлений сторонами розміру кредиту. 
Аналогічно підлягає зменшенню нарахована в останньому рядку розрахунку заборгованість по відношенню до рядка заборгованості станом на 21 серпня 2010 року: за процентами за користування кредитом до розміру 3716,39 доларів США (6693,55-2977,16), що знаходяться у одинадцятому стовпчику розрахунку; по комісії за користування кредитом до розміру 1003,33 доларів США (1805,34-802,01), що знаходяться в крайньому стовпчику розрахунку.
Умовами розділу 14 кредитно-заставного договору передбачено нарахування неустойки у виді пені та штрафів, зокрема фіксованої частини та процентної складової.
Умовами договору поруки також передбачено сплату пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 грн, при цьому сплата пені здійснюється в гривні, а у випадку, якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Також передбачено виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користуванням кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів.
Так, за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позивачем нараховано пеню у розмірі 41465,20 доларів США, що значно перевищує загальний розмір заборгованості 14053,79 доларів США (9334,07+3716,39+1003,33), тому колегія апеляційного суду вважає за можливе зменшити на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України пеню до 100 тисяч грн, яка підлягає стягненню у гривні відповідно до умов кредитно-заставного договору (п. 14.10) та договору поруки.
Підстави нарахування 11,80 доларів США - штрафу (фіксованої частини) та 3145,77 доларів США - штрафу (процентної складової) з посиланням на конкретні умови кредитно-заставного договору позивачем не наведені. Тому у колегії апеляційного суду відсутня можливість перевірити правильність їх нарахування, оскільки суд не може керуватись припущенням щодо того, яку із передбачених у розділі 14 цього договору умов (пункти: 14.5-14.9) слід ураховувати як підставу для нарахування штрафу. До повноважень суду належить здійснення перевірки розрахунку а не самостійне, на власний розсуд, здійснення нарахування штрафу, без зазначення підстав для його нарахування. Таким чином, підстави нарахування штрафу є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про їх стягнення.
Колегією апеляційного суду також враховано, що ні у заяві про перегляд заочного рішення ні у апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 заяву про застосування строків позовної давності не заявляв.
Посилання у апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду, у яких проводився аналіз підстав для застосування позовної давності та поруки, колегія апеляційного суду також не може вважати як заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності у цій справі.
Враховуючи, що між сторонами спору виникли кредитні зобов`язання, якими передбачено  їх виконання у валюті кредитного зобов`язання, а саме у доларах США, тому підстав для визначення розміру стягуваної суми, окрім пені, додатково у гривневому еквіваленті немає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що прямої заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно виражене у договорі, у чинному законодавстві немає (постанова від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц).
Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом зміни оскаржуваного заочного рішення в частині задоволених вимог до нього як поручителя за забезпечувальним зобов`язанням. Хоч відповідальність поручителя та боржника, яка була предметом цього спору, є солідарною, однак в основу оскарження в апеляційному порядку було покладено наявність підстав для припинення поруки в частині зобов`язань. Відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, внаслідок чого розмір заборгованості підлягає зменшенню, однак указані підстави для зменшення боргу внаслідок припинення поруки не можуть бути застосовані одночасно і до боржника.
Разом з тим, враховуючи солідарний обов`язок боржника та поручителя, колегія апеляційного суду вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині обмеження солідарної відповідальності поручителя в межах сум, визначених апеляційним судом.
Ураховуючи наведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване заочне рішення зміні відповідно до ст. 376 ЦПК України.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позивачем було заявлено ціну позову у розмірі 66072,99 доларів США та сплачено 21001,30 грн судового збору відповідно до наявного у справі платіжного доручення, які заочним рішенням були розподілені між відповідачами порівну. Оскільки позов до відповідача ОСОБА_1 задоволено частково на загальну суму 14053,79 доларів США та 100000 грн, тому позовні вимоги до нього задоволені на 27%. Враховуючи наведене розподіл судового збору за подання позову щодо нього підлягає зміні, у зв`язку з чим за рахунок відповідача ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню позивачеві 2889,17 грн судових витрат: судового збору та витрат за публікацію оголошення в пресі, що складає 27% від суми 10700,65 грн (10500,65+200).
Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(ЄДРПОУ 14360570) із  ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № K2V4AN24264980 у розмірі 66 072,99 дол. США, із яких солідарно стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитом у розмірі 9334 (дев`ять тисяч триста тридцять чотири) долари США 07 центів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 3 716 (три тисячі сімсот шістнадцять) доларів США 39 центів, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1003 (тисячу три) долара США 33 центи та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(ЄДРПОУ 14360570) із  ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 10 500 (десять тисяч п`ятсот) грн 65 коп. судового збору та 200 (двісті) грн витрат за публікацію оголошення в пресі та з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2889 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 17 коп. судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий                                                               Т.О. Писана

Судді                                                                            К.П. Приходько

                                                                                      С.О. Журба