КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи: 761/12802/20
Номер провадження:  33/824/364/2021 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
05 квітня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката  Литвишка Ю.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду                     м. Києва від 06 липня 2020 року, 
ОСОБА_1 , який народився              ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                       АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот)  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
             Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі  420 грн. 40 коп. 
Як встановлено постановою судді, із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 424452 вбачається, що такий було складено 07.04.2020 року о 18 год. 40 хв. інспектором роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 в м. Києві лейтенантом поліції Пархоменком Денисом Вікторовичем.
У фабулі зазначеного протоколу вказано те, що 07.04.2020 року о 18 год. 00 хв. у м. Києві, вул. А. Туполєва, 20 водій керував авто Volksvagen державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей звужені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року.
Скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від                   06 липня 2020 року, як незаконну, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року, ним була отримана 16 липня 2020 року, але в період з 10.07.2020 по 20.07.2020 він контактував з особою, яка в подальшому захворіла на COVID-19, і у зв`язку з цим, з метою запобігання поширенню COVID-19 в період з 17 липня по 30 липня 2020 року він знаходився на самоізоляції у своїх батьків в Одеській області в с. Городнє Болградського району, та нікуди не виїжджав, утримуючись від контакту з іншими особами, при цьому не маючи можливості своєчасно підготувати та подати апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що оскаржувана ним постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної оцінки.
Зокрема, як вказує апелянт, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддя, маючи упереджене ставлення до нього, ОСОБА_1 , порушувала правила суддівської етики, перебивала його та захисника, проявляла до нього явну зневагу, порушуючи право на справедливий суд, не розглянула клопотання щодо залучення свідків та доказів його невинуватості, тим самим не давши можливості захистити свої права та позбавила можливості довести перед судом  свою невинуватість.
Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийняв як доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, проте поверхово оглянувши відеоматеріали, зафіксовані на DVD диску, суд не надав їм належної правової оцінки, оскільки на відео зафіксована лише пропозиція працівника поліції в присутності сторонніх осіб пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, без зазначення підстав для такого огляду, враховуючи те, що на відео не видно тих ознак наркотичного сп`яніння, про які поліцейський зазначає в протоколі.
Як вважає апелянт, право вимагати від водія проходження медичного огляду для встановлення факту перебування останнього в алкогольному або наркотичному сп`янінні надають виключно ознаки такого сп`яніння, передбачені в п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735), а у разі відсутності таких ознак, вимога про проходження водієм медичного огляду є незаконною, оскільки, в розумінні законодавства, несе за собою не вимогу, а бажання поліцейського, яке не підлягає безумовному виконанню та не утворює складу адміністративного правопорушення у разі відмови водія від безпідставного огляду. 
На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені порушення з боку працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та безпідставно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також апелянт зазначає про те, що в матеріалах справи маються пояснення свідків, які нібито були присутні при процедурі оформлення матеріалів. В той же час, у вказаних поясненнях не має жодного слова про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а лише зазначено про факт відмови від проходження медичного огляду.
Наголошує апелянт і на тому, що протокол про адміністративне правопорушення, працівниками поліції складався без присутності двох свідків, які до кінця оформлення матеріалів присутніми не були через упереджене до нього ставлення та відповідно в протоколі та в своїх поясненнях не ставили свій підпис, внаслідок чого, працівники поліції вдалися до фальсифікації документів, підробивши підписи свідків.
Як вважає апелянт, суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки його показанням і не навів мотивів критичного ставлення до них, а також не надав оцінки відеозапису та поясненням свідків, що прямо суперечить                    ст.ст. 283, 284 КУпАП та постанові Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року.
Окрім цього, як вказує апелянт, суд першої інстанції не взяв до уваги долучену до справи довідку ТОВ клініка «Медаком», через допущену в ній технічну помилку, хоча він неодноразово вказував у своїх поясненнях про те, що приблизно через 40  хв. після того, як поліцейські безпідставно склали на нього протокол, він звернувся за медичними послугами до вказаної клініки, де за результатами проведених досліджень на визначення наркотичних препаратів, психотропних речовин, в його організмі ніяких речовин не виявлено.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , та його захисника - адвоката  Литвишка Ю.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; опитавши свідка ОСОБА_2 , яка була одним із двох свідків у присутності яких, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , а також пояснення останнього та його захисника в суді апеляційної інстанції щодо причин пропуску строку на подання скарги,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.
По-друге, як вбачається з оскаржуваної постанови, обґрунтовуючи своє рішення про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя послалась на дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 424452 від 07.04.2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, а також на долучені до протоколу відеозапис та письмові пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 07.04.2020 року, які засвідчили той факт, що водій ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану сп`яніння, про що засвідчили своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення.  
Разом з тим, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції встановив, що наведені вище висновки судді, так само як і матеріали, що зібрані по справі, на які суддя послалася у своїй постанові, не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо   ОСОБА_1 , а також інші докази, на які суддя послалась в оскаржуваній постанові, як окремо, так і в сукупності, не можуть бути визнані належними та допустимими, а відтак служити підтвердженням вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння,з огляду на таке.
Дослідженим, під час апеляційного розгляду, відеозаписом з відео- реєстратора поліцейського, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, тривалість якого складає лише 34 сек., дійсно підтверджується той факт, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків заявив про те, що відмовляється їхати разом з поліцейськими до лікаря нарколога і що пройде відповідний огляд у свого лікаря.
Однак, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, незважаючи на те, що, згідно з вимогами п. 2 розділу І Інструкції від 09.11.2015                   № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, зокрема з ознаками наркотичного сп`яніння, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, ОСОБА_1 у присутності свідків не було повідомлено про наявність підстав для його огляду на стан наркотичного сп`яніння та направлення до найближчого закладу охорони здоров`я, із зазначенням тих конкретних ознак наркотичного сп`яніння, які наведені в протоколі про адміністративне правопорушення.  
Крім того, відповідно до вимог п. 6 розділу ІХ  Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, на яку міститься посилання в оскаржуваній постанові, в протоколі про адміністративне правопорушення, який складається в присутності двох свідків, поліцейський повинен зазначити не тільки ознаки сп`яніння, а й дії водія щодо ухилення від огляду.
Між тим, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відсутні будь-які посилання на дії водія щодо ухилення від огляду, крім того, що останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків.  
Більш того, як встановлено з пояснень опитаного в суді апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника, свідка ОСОБА_2 , остання дійсно підтвердила той факт, що була присутня, як свідок, коли ОСОБА_1 пропонували проїхати до лікаря нарколога, проте особисто вона не бачила у ОСОБА_1 будь-яких ознак наркотичного сп`яніння та не чула щоб поліцейський повідомляв про наявність конкретних ознак такого сп`яніння. 
Що ж стосується складання самого протоколу та письмових пояснень, то свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона не була присутня, коли складались ці документи та не підписувала будь-яких документів, а у протоколі про адміністративне правопорушення та відповідному поясненні стоїть не її підпис.
Підстав недовіряти поясненням свідка ОСОБА_2 , наданим під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції не має, оскільки на відеозапису, який переглядався у присутності вказаного свідка, не зафіксовано того, як складався протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та відбирались пояснення у свідків, зокрема ОСОБА_2 та що підписи на вказаних документах ставила саме вона.
Наведені обставини не дозволяють стверджувати про те, що вина   ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на доказах, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та є належними та допустимими, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доказам, яка, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. 
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 цього Кодексу. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                            
                                                                                                            С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Пономаренко Н.В.