ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року	Львів	Справа № 460/5067/20 пров. № А/857/5369/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                     Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:    Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року, головуючий суддя – Борискін С.А., ухвалене о 16:09 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 14.12.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)», в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення комісії Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" по застосуванню до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання  більш м`яким, зміні умов тримання засуджених шляхом переведення їх до колонії іншого рівня безпеки, оформлене протоколом №15 від 25.06.2020 року, в частині відмови засудженому ОСОБА_1 в заміни невідбутої частини покарання більш м`яким; зобов`язати відповідача в місячний термін після набрання судовим рішенням законної сили, повторно розглянути  матеріали щодо заміни невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_1  більш м`яким, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що єдиною підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , про яку зазначає відповідач, є те, що засуджений не став на шлях виправлення. При цьому, у рішенні жодним чином не конкретизовано причин  такого висновку. Відповідач фактично повністю проігнорував факт відсутності у засудженого непогашених дисциплінарних стягнень, наявності у нього заохочень, позитивної динаміки його поведінки та характеристик особи засудженого. Одночасно з цим, оскаржуване рішення грубо порушує права позивача, фактично позбавляючи його можливості скористатися заохоченням, що прямо передбачене законом. Наголошував, що прийняття  такого рішення має значний негативний вплив на процес перевиховання засудженої особи, адже по своїй суті є несправедливою реакцією на зразкову поведінку. Крім того, оскаржуване рішення суперечить ряду принципів кримінально-виконавчого законодавства: справедливості; взаємної відповідальності держави і засудженого; диференціації та індивідуалізації виконання покарань; раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» по застосуванню до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання  більш м`яким, зміні умов тримання засуджених шляхом переведення їх до колонії іншого рівня безпеки, оформлене протоколом №15 від 25.06.2020, в частині відмови засудженому ОСОБА_1 в заміні невідбутної частини покарання більш м`яким; зобов`язано Державну установу "Городищенська виправна колонія (№96)" повторно розглянути матеріали щодо заміни невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_1  більш м`яким, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)» оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за відповідачем залишається право на власний розсуд вирішувати питання про можливість надання пільги, передбаченої ст. 82 КК України щодо кожного засудженого індивідуально. Тому доцільність надання пільги є процесом оціночним, яке вирішується членами комісії.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , згідно з вироком Маневицького районного суду Волинської області від 08.05.2012 року, засуджений за ч.1 ст.126, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, 70 Кримінального кодексу України до 11 років позбавлення волі.
З 19.08.2012 року відбуває міру кримінального покарання в Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)".
03.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про повторний розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (а.с. 38).
Рішенням комісії Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" по розгляду матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_1 відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, згідно з ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
Наведене рішення комісії оформлені протоколом № 15 від 25.06.2020 року (а.с.11, 38). 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  протокол від 25.06.2020 року №15 не містить жодних обґрунтувань висновку про те, що позивач не став на шлях виправлення, а долучені ж відповідачем на підтвердження своєї позиції до матеріалів справи документи не були підставою для його прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Кримінальний кодекс України (далі – КК України) має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
У відповідності до ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у   Загальній частині   цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
У разі заміни не відбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;
3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.
Згідно із ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 847/5 затверджено Інструкцію про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів (далі - Інструкція), яка  регламентує діяльність відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень (далі - підрозділ) установ виконання покарань (далі - установа) та слідчих ізоляторів (далі - СІЗО) з питань приймання до установ (СІЗО), обліку, переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою), звільнення їх з установ (СІЗО) та з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів та інших судових рішень.
Відповідно до Розділу 6 Інструкції для розгляду питання про подання до суду - матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", в установі (СІЗО) створюється комісія у такому складі: голова комісії - начальник установи (СІЗО); члени комісії - заступники начальника установи (СІЗО), начальник оперативного підрозділу, начальник медичної частини та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. До складу комісії також можуть включатися за їх згодою керівники загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів при установі, представники методично-виховної ради установи (педагогічної ради).
За три місяці до розгляду матеріалів на засіданні комісії підрозділ складає списки засуджених, які надаються для організації роботи з підготовки матеріалів заступнику начальника установи (СІЗО) із соціально-виховної та психологічної роботи, начальнику оперативного підрозділу, начальнику медичної частини, а щодо засуджених, які підпадають під встановлення адміністративного нагляду, також до відділу нагляду та безпеки установи (СІЗО).
Засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.
Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем комісії. До протоколу комісії вносяться дані про те, які посадові особи були присутні на її засіданні, прізвище, ім`я та по батькові засудженої особи, за якими статтями Кримінального кодексу України вона засуджена, строк покарання та його початок, кількість попередніх судимостей, яка частина строку покарання відбута, дані про поведінку засудженого в період відбування покарання, прізвище та посада особи, яка ці відомості доповіла, результати голосування, а у разі прийняття рішення про відмову у застосуванні до засудженого положень статей 81,82, 107 Кримінального кодексу України зазначаються підстави відмови. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.
Так, комісії наділені виключним правом щодо застосування до засуджених осіб пільг передбачених Кримінальним кодексом України.
Як видно з матеріалів справи, 25.06.2020 року відбулось засідання комісії Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст.82 Кримінального кодексу України.
Відповідно до оскарженого протоколу №15 від 25.06.2020 року, у застосуванні до засудженого ОСОБА_1 пільги згідно з ст. 82 Кримінального кодексу України відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення.
Згідно з характеристикою, затвердженою 09.06.2020 року начальником Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" Луцуком Ю.Ю., засуджений ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08.05.2012 року. Вину в скоєному злочині визнав частково. Міру призначеного судом покарання вважає справедливою. У вчиненому злочині розкаявся. Під час тримання у Луцькому слідчому ізоляторі Волинської області порушень режиму утримання не допускав. Один раз заохочувався правами начальника слідчого ізолятора.
З 19.08.2012 року відбуває міру кримінального покарання в Державній установi "Городищенська виправна колонія (№ 96)", де за час відбування покарання допустив тринадцять порушень встановленого порядку відбування кримінального покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі два рази поміщувався до дисциплінарного ізолятора. Чотири стягнення зняті, інші погашені у встановленому законодавством порядку. Однак, 07.06.2019 року та 24.03.2020 року допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, які виразилися у неправомірних взаємовідносинах з персоналом установи та вживанні жаргонних слів, за що даний засуджений був попереджений, що в разі повторно допущеного порушення встановленого порядку відбування покарання, його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Дев`ять разів заохочувався.
У ставленні до представників адміністрації колонії не завжди ввічливий, виконує передбачені законодавством вимоги.
На добровільних засадах залучається днювальним відділення соціально-психологічної служби №4, як голова ради колективу. Порушень пожежної безпеки не допускає.
Має встановлений вироком суду позов, однак на момент написання характеристики виконавчі листи до установи не надходили.
Бере участь у програмі диференційованого виховного впливу засуджених за напрямком: "Підготовка до звільнення".
Прагне до підвищення свого загальноосвітнього рівня шляхом відвідування бібліотеки, читає художню та періодичну літературу. Навчався в Городищенському навчальному центрі (№96), в результаті чого здобув професії: "Кравець" та "Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування".
За рисами характеру: емоційний; у ставленні до засуджених: неконфліктний; у ставленні до себе: вимогливий; за вольовими якостями: наполегливий.
Зовнішній вигляд охайний. Дотримується правил особистої гігієни та санітарії, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку.
Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.
Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі.
Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться позитивно, розуміє суспільну необхідність та активно приймає участь у їх виконанні.
На профілактичних обліках в установі не перебуває.
Також в характеристиці вказано про розгляд комісіями питань надання йому пільг, передбачених Кримінальним кодексом України, зокрема, про відмову в застосуванні пільги, передбаченої ст.82 Кримінального кодексу України  (протокол №23 від 26.09.2018).
Поряд з цим, у характеристиці зазначено, що за час відбування покарання засуджений не проявив достатньої готовності до самокерованої поведінки (а.с.6-8, 40-41).
З довідки про наявність заохочень та стягнень у засудженого ОСОБА_1 від 09.06.2020 року видно, що за період відбування покарання у Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" з 04.04.2014 року по 10.04.2020 року до позивача було вісім разів застосовано заходи заохочення.
Поряд з цим, з дослідженої довідки слідує, що за період з 22.11.2013 року по 18.07.2018 року до позивача тринадцять разів застосовано заходи стягнення. Усі стягнення були погашені та зняті, відомостей про застосування до позивача стягнень у 2019-2020 роках вказана довідка не містить (а.с.9-10, 39).
Листом від 30.04.2020 року за №16-1893 Прокуратура Рівненської області, за результатами розгляду звернення позивача, зокрема, повідомила, що проведеною перевіркою встановлено, що упродовж 2019 року та поточного року заходи дисциплінарного впливу адміністрацією ВК №96 за порушення режим відбування покарання до ОСОБА_1 не застосовувалися (а.с. 75).
Так, матеріалами справи підтверджено, що востаннє до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 притягався у 2018 році. 
Також матеріалами справи підтверджується, що 07.06.2019 року та 24.03.2020 року позивач був попереджений про можливе застосування до нього заходів стягнення за порушення встановленого порядку відбування покарання (а.с.77, 78).
Однак, доказів накладання на позивача стягнень у 2019 році, а також після його звернення з клопотанням про повторний розгляд питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким – 03.06.2020 року, по час прийняття оскарженого рішення – 25.06.2020 року, матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що висновки відповідача про те, що позивач не став на шлях виправлення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №460/5067/20 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 21.05.2021 року.