СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р.                                                                            Справа № 905/175/21  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді: 	 Стойка О.В.  Попков Д.О., Пушай В.І. 	
 розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу	 Акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Лиман, Донецька область   	
 на рішення господарського суду	  Донецької області 	
від	16.03.2021 року 	
у справі	№905/175/21 (суддя Фурсова С.М.)	
за позовом     до відповідача:    про 	Акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Лиман, Донецька область    Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м.Маріуполь, Донецька область   стягнення 60 295, 97 грн.	

ВСТАНОВИВ:

          У січні 2021 року до господарського суду Донецької області звернулося Акціонерне товариство “Українська залізниця” м. Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” м. Лиман, Донецька область (далі-Позивач) з пазовою заявою до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м. Маріуполь, Донецька область (далі-Відповідач) про стягнення 60 295,97 грн, з яких: 3 096,00 грн – плата за користування вагонами; 49 103,17 грн – збір за зберігання вантажу; 8 096,80 грн – збір за охорону вантажу.
Рішенням господарського суду Донецької області від 16.03.2021 року у справі №905/175/21 позовні вимоги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” про стягнення 60 295,97 грн задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача плату за користування вагонами у розмірі 3 096,00 грн, збір за охорону вантажу у розмірі 8 096,80 грн, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
          Позивач    із вказаним    рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати     в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача збору за зберігання вантажу в сумі 49 103,17 грн та розподілу судових витрат, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано під час постановлення оскаржуваного рішення, що в даній спірній ситуації мало місце затримання вантажу і судом помилково визначено термін безкоштовного зберігання всупереч вимогам Статуту Залізниць України та Правил перевезення вантажів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 року у справі №905/175/21 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Лиман, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2021 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, за змістом якого Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та прохав суд спірне рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2021 року залишити без змін.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
-   укладення 14.02.2018 між сторонами договору про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018, предметом якого відповідно до п. 1.1 є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги;
-    укладення 28.02.2017 між сторонами договору №1/28 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” при станції Маріуполь-Сортувальний регіональної філії “Донецька залізниця”;
-   підписання сторонами 22.05.2018, 17.07.2018 та 19.11.2019 року додаткових угод, якими внесено зміни до договору №1/28 про експлуатацію залізничної під`їзної колії;
-   прибуття 29.07.2020 о 05:50 год. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці на адресу Відповідача потягу №9543, у складі якого знаходилось 53 вагона з вантажем, у тому числі 4 вагона раніше основної відправки (даний факт підтверджується пам`яткою №2186 про подавання вагонів);
-   складання Позивачем 31.07.2020 у присутності НТК Ільїна Є.А. та комерційного агента станції Маріуполь-Сортувальний Ставрієнко Г.А. акту загальної форми №6-317, відповідно до якого потяг фактично простояв на колії станції Маріуполь-Сортувальний до 15:30 год. 30.07.2020, про що складено акт загальної форми (загальний час простою за період з 08:39 год. 29.07.2020 по 15:30 год. 30.07.2020 склав 30 годин 51 хвилина).
Наведені обставини сторонами не заперечуються.
Позовні вимоги в суді першої інстанції Позивач обґрунтовував тим, що між ним та Відповідачем укладено договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 та договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії №1/28 від 28.02.2017. В порушення строків, встановлених у вказаних договорах, Відповідач вивіз вагони зі станції пізніше обумовленого часу, у зв`язку з чим вважав наявними підстави до стягнення плати за користування вагонами в розмірі 3 096,00 грн, збору за зберігання вантажу в розмірі 49 103,17 грн та збору за охорону вантажу в розмірі 8 096,80 грн.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на безпідставне нарахування плати за користування вагонами з огляду на те, що несвоєчасне звільнення колії станції призначення виникло виключно з вини перевізника, оскільки 29.07.2020 на під`їзну колію прибули 955 вагони, з них на станцію Маріуполь-Сортувальний прибуло 310 вагони, що перевищило середньодобовий вагонообіг на станції Маріуполь-Сортувальний на 41,6%, а тому Відповідач, на його думку, має бути звільнений від плати за користування вагонами на підставі ст. 121 Статуту та п. 16 розділу 6 Правил користування вагонами і контейнерами. Зазначив, що під час проведення приймально-здавальних операцій було виявлено 12 вагонів (4 вагони власності ЦТЛ), які мали порушення технічного стану та загрожували безпеці руху, про що було зроблено запис у настільному журналі ф. ВУ-15 працівниками комбінату. Крім того, жодного акта загальної форми ГУ-23 Позивач не оформив, що є порушенням п. 15 договору №1/28 від 28.02.2017р., ст. 31 Статуту залізниць України. Також заперечив в частині нарахованих Позивачем збору за зберігання вантажу та збору за охорону вантажу, посилаючись на те, що такі збори можуть бути нараховані за умови затримки вагонів з вини одержувача.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначав про їх доведеність та обґрунтованість належними доказами лише в частині заявлених Позивачем вимог про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 3 096,00 грн, а також збору за охорону вантажу у розмірі 8 096,80 грн. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача плати за зберігання вантажу у розмірі 49 103,17 грн, суд зазначав, що Відповідач звільнив колії у період безоплатного зберігання, а тому підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення господарського суду оскаржується Позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача збору за зберігання вантажу в сумі 49 103,17 грн, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині. 
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Відповідно до п. 2 “Збір за зберігання вантажів на місцях загального користування” розділу “Збори за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів” Тарифного керівництва №1 термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,00 гривні за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тон. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
З посиланням на п. 8 р. 7 ч. 1 Правил перевезень вантажів на залізничному транспорті, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 866/5087 за час знаходження вагонів на місцях загального користування (коліях станції) позивачем відповідачеві нараховано збір за зберігання вантажів в усіх вагонах у загальній сумі 49 103,17 грн з ПДВ (40 919,33 грн без ПДВ), з яких 49 103,17 грн (з ПДВ) збір за зберігання 49 вагонів з вантажем та 171,24 грн (з ПДВ) – збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях на коліях станції (8 вагонів).
Нарахована сума внесена до накопичувальної картки (ф. ФДУ-92) №03080779.
Як встановлено колегією суддів та вірно зазначено судом першої інстанції, потяг №9543 прибув 29.07.2020 о 05:50 год. та був забраний з колій загального користування 30.07.2020 о 15:30. Згідно з розділом 7 ППВ безоплатна доба зберігання починає обчислюватися з 24-ої години 29.07.2020 та закінчується о 24-ій годині 30.07.2020, отже в даному випадку нарахування збору за зберігання за встановленими чинним законодавством тарифами можливе з 00:00 годин 31.07.2020.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Відповідач звільнив колії у період безоплатного зберігання, а тому підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення збору у розмірі 49 103,17 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне обчислення судом терміну безкоштовного зберігання через невірне застосування п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства Транспорту України №644 від 21.11.2000 року, за змістом якого такий термін має обчислюватися з моменту затримки, у разі її наявності, судова колегія вважає їх необґрунтованими та погоджується з доводами Відповідача та висновками суду першої інстанції.
За змістом п. 8  Правил зберігання вантажів, що затверджені Наказом Міністерства                  транспорту України від 21.11.2000 N 644 (z0861-00) визначений порядок сплати збору за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача  (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки  (на  станції  призначення  та  на  підходах  до  неї, на прикордонних,  припортових  станціях  тощо).
Також в цьому пункті визначено порядок обчислення терміну безоплатного зберігання, фактично,  в залежності від такого місця або наступних обставин:
          - на станції призначення - з 24-ої години дати вивантаження вантажів або з 24-ої  години дати подавання вагонів під вивантаження;
          - при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; 
          - при затримці - з моменту затримки.
Сам порядок оформлення затримки вагонів визначений в Правилах користування вагонами і контейнерами, за змістом п. п. 8-10 яких у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та  хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акту про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані,  вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів"    (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.
Матеріали справи не містять наказу залізниці про затримку вагонів та контейнерів з вини вантажовласника, а зі змісту акту загальної форми та акту про затримку вагонів (а.с.27,28) вбачається не затримка вагонів залізницею, а простоювання їх на коліях станції в період з 8.39 год. 29.07.2020 року по 15.30 год. 30.07.2020 року через не забирання їх вантажовласником.
Отже, у розумінні пункту 46 Статуту залізниць терміни "безоплатного зберігання вантажів у вагонах, що надійшли на адресу одержувача, на коліях залізниці" та "безоплатного користування місцем загального користування на залізниці" охоплюються періодом у часі з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача, тому висновок суду першої інстанції про початок такого терміну з 24 години 29.07.2020 року є обґрунтованим.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.
Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.
За таких підстав рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2021 року у справі №905/175/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги (Акціонерне товариство “Українська залізниця” м. Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” м. Лиман, Донецька область).
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 16.03.2021 року у справі №905/175/21 - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство “Українська залізниця” м.Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Лиман, Донецька область.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню,    крім    випадків,    визначених    п.    2    ч.    3    ст.    287    ГПК України. 
Повний текст постанови складено 18.06.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай