П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1201/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайченка Богдана Віталійовича, Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправними та скасування рішеннь державного виконавця, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайченка Б.В. у виконавчому провадженні №60959845 з виконання виконавчого напису №3857, виданого 20.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 270 183,02 грн., а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса, в розмірі 1 700 грн., оформлених постановами: про відкриття виконавчого провадження ВП №60959845 від 13.01.2020 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №60959845 від 13.01.2020 року, про стягнення виконавчого збору ВП №60959845 від 13.01.2020 року, про арешт майна боржника ВП №60959845 від 16.01.2020 року, про розшук майна боржника ВП №60959845 від 16.01.2020 року, про опис та арешт майна боржника від 17.01.2020 року, а також оформлених актами державного виконавця: про доставку автомобілю на стоянку               ДП «СЕТАМ» від 17.01.2020 року; приймання передачі на зберігання за виконавчим провадженням ВП №60959845 від 17.01.2020 року з додатком (опис майна); про відмову боржника проїхати до стоянки ДП «СЕТАМ» та забрати там свої речі, а також про відмову підписати вказаний акт від 17.01.2020 року;
визнати протиправними дії державного виконавця Зайченка Б.В., вчинені у виконавчому провадженні ВП №60959845 з виконання виконавчого напису №3857 виданого 20.05.2016р. приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М., а саме: по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна Боржника до Державного реєстру прав на нерухоме майно, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна боржника до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по отриманню 15.01.2020 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. по отриманню 16.01.2020 року результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ МВС України щодо транспортних засобів»; по вилученню 17.01.2020 року з двору за адресою       АДРЕСА_1 автомобілю Mitsubishi Lanser держ. номер НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60959845 від 13.01.2020 року є незаконною, оскільки адреса позивача, а саме - АДРЕСА_2 , та територіально відноситься до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а відтак, виконавче провадження було відкрито відповідачем незаконно. Крім того виконавцем не прийнято до уваги, що виконавчий документ, а саме виконавчий напис нотаріуса №3857, що виданий 20.05.2016 року, пред`явлено до виконання поза межами встановленого строку. 
До того ж, за твердженнями позивача, на момент вчинення виконавцем дій щодо вилучення автомобілю, виконавцю було достовірно відомо, що боржник не міг знати про відкриття виконавчого провадження, оскільки не отримав та не міг отримати відповідну постанову, яка була відправлена поштою лише 15.01.2020 року, а також не було відомо про арешт та розшук майна боржника. Крім того, на момент вчинення виконавцем дій щодо вилучення вказаного автомобілю, виконавець не попереджав боржника про наміри вилучення та про початок виконавчих дій, на момент вилучення автомобіля боржник перебувала дома. За твердженнями позивача, всі дії виконавця під час вилучення мали характер таємних, без будь якого повідомлення боржника.
Також позивач наголошувала, що виконавчий напис не набрав законної сили, а право вимоги щодо суми заборгованості заявлено поза межами трирічного строку. Нотаріусом вчинено стягнення за період 10 років, з суми 271 883,02 грн., однак сам залишок за кредитом становить 8 723,18 грн., а все інше становлять проценти, пеня, комісії, що  нараховані протягом 10 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня  2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував постанови відповідача: про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2020 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.01.2020 року, про стягнення виконавчого збору від 13.01.2020 року, про арешт майна боржника від 16.01.2020 року, про розшук майна боржника від 16.01.2020 року, про опис та арешт майна боржника від 17.01.2020 року; визнав протиправними дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Зайченка Б.В., вчинені у виконавчому провадженні ВП №60959845, а саме: по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна Боржника до Державного реєстру прав на нерухоме майно, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна боржника до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по отриманню 15.01.2020 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, по отриманню 16.01.2020 року результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ МВС України щодо транспортних засобів»; по вилученню 17.01.2020 року з двору за адресою  м. Одеса, Генерала Петрова, буд. 19 автомобілю Mitsubishi Lanser держ номер НОМЕР_1 . 
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. 
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення частини позовних вимог ґрунтується на  тому, що відповідачем порушено принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень. 
Також судом визнано протиправними дії державного виконавця по вилученню 17.01.2020 року за адресою м. Одеса, вул. Ген. Петрова, буд. 19 автомобілю MITSUBISHI LANCER, державний знак НОМЕР_1 , оскільки, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження №60959845 від 13.01.2020 року. 
Щодо позовних вимог, у задоволенні яких суд відмовив, останній зазначив, що рішення державного виконавця, оформлені відповідними актами, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні приписів КАС України, адже вони не створюють для позивача жодних юридичних наслідків. В свою чергу позивачем не доведено, яким чином оскаржувані акти порушують його права. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
В апеляційний скарзі Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що позивачем порушено строк звернення до суду, а тому суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду. 
Крім того, апелянт зазначає, що подана стягувачем заява про відкриття виконавчого провадження містила посилання на фактичне знаходження транспортних засобів боржника на території, що підвідомча Першому Київському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тому відповідач мав законні підстави для відкриття виконавчого провадження.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції  без змін.
Державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зайченко Б.В.., Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» своїм правом на подання відзиву не скористались.
У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження, оскільки судом першої інстанції її розгляд здійснено у письмовому спрощеному позовному проваджені.

Фактичні обставини справи.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що між позивачем ОСОБА_1 та ЗАО КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №ODH0SE00001593 від 27.02.2006 року.(а.с.116-117 т.1) 
Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 12.05.2016 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №3857, відповідно до якого запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі: залишок заборгованості за кредитом – 8 723,18 грн.; залишок заборгованості за відсотками – 75 040,88 грн.; комісія – 3 300 грн.; пеня – 183 118,96 грн. (а.с.120 т.1).
Як вбачається зі змісту вказаного документа, виконавчий напис має бути пред`явлений до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 12.05.2016 року. 
Представник АТ КБ «Приватбанк» Фірсов Д.Ю. 11.01.2020 року звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою б/н від 09.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження. В заяві зазначено, що фактичне місцезнаходження транспортних засобів боржника, які були раніше оголошені в розшук постановою від 10.08.2016 року при примусовому виконанні документа, відносяться до дислокації Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 115 т.1). 
Державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Зайченком Б.В. 13.01.2020 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №3857, виданого 20.05.2016 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с. 8 т. 1).
Цього ж дня державним виконавцем Зайченком Б.В. прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (а.с.123-125 т.1)
Відповідно до інформації, отриманої 16.01.2020 року за результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, ОСОБА_1 є власником автомобілів MAZDA 323 1600 (1994), червоного кольору, встановлена адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, 14, 53 та MITSUBISHI LANCER 1587 (2006), сірий, адреса м. Одеса, Малиновський район, вул. Генерала Петрова, 19/60, у зв`язку з чим цього ж дня державним виконавцем Зайченком Б.В. прийнято постанови про арешт майна та про розшук майна  (а.с.131 -132 т.1).
Від представника АТ КБ «Приватбанк» 17.01.2020 надійшла заява вх. №2145, в якій заявник повідомив про те, що належний боржнику транспортний засіб  MITSUBISHI LANCER, НОМЕР_1 знаходиться за адресою вул. Генерала Петрова, б.19 у подвір`ї 5-ти поверхових будинків. (а.с. 134 т.1).
Того ж дня державним виконавцем  Зайченком Б.В. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника та складені акт про опечатування автомобілю та його доставляння на стоянку ДП «СЕТАМ» та акт про відмову боржника проїхати на стоянку ДП «СЕТАМ» та  від підписання акту. 
Крім цього 17.01.2020 складено акт приймання-передавання майна на зберігання за виконавчим провадженням ВП№60959845 з додатком (опис майна) (а.с. 138 т. 1).
В подальшому державним виконавцем вчинені дії щодо здійснення експертної оцінки майна та передавання на реалізацію арештованого майна.
Відповідно до акту державного виконавця про проведені електронні торги від 17.06.2020 року арештоване майно реалізоване за ціною 104 366 грн., які перераховано наступним чином: 4 108,55 грн. - гарантійний внесок ДП «СЕТАМ»; 1 109,75 грн. - додаткова винагорода ДП «СЕТАМ»; 99 147,70 грн. - Перший Київський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 181 т. 1).
Постановами від 19.06.2020 державним виконавцем Зайченком Б.В. знято арешт та заборону на відчуження, накладені відділом державної виконавчої служби (приватним виконавцем), з MITSUBISHI LANCER, 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику, та про припинення розшуку майна боржника. (а.с 185, 187 т. 1).
Вважаючи постанови та дії державного виконавця, що вчинені у межах виконавчого провадження ВП №60959845, незаконними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела правового регулювання та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Стосовно твердження апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та безпідставне його поновлення судом першої інстанції, судова колегія зазначає наступне
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні норми закріплені в Законі України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов поданий ОСОБА_1 04.02.2020, про що свідчить запис у накладній служби кур`єрської доставки (а.с.47 т.1).
Апелянт наполягає на тому, що ОСОБА_1 пропустила 10-денний строк звернення до суду, оскільки вона була присутня під час вилучення 17.01.2020 року належного їй на праві власності автомобілю за її місцем проживання.
Між тим, матеріали справи свідчать, що постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Зайченком Б.В. 13.01.2020 року, яку направлено на адресу позивача  рекомендованим листом 15.01.2020 року о 12.55, що підтверджується наявним в матеріалах справи фіскальним чеком (а.с. 122 т. 1).
Постанови від 16.01.2020 про арешт майна та про розшук майна направлені на адресу позивача лише 22.01.2020 року, про що свідчить відмітка відділення поштового зв`язку на конверті (а.с.12 т.1). 
На підставі постанов про арешт майна та про розшук майна від 16.01.2020 року, відповідачем 17.01.2020 року вчинені виконавчі дії з опису та вилучення автотранспортного засобу позивача, оформлені відповідним актом. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 ознайомилась  лише 28.01.2020 року. При цьому постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2020, направлену засобом поштового зв`язку на адресу позивача 15.01.2020, ОСОБА_1 отримала 25.01.2020.
Зазначені обставини свідчать про те, що на момент вчинення виконавчих дій з вилучення транспортного засобу, а саме, станом на 17.01.2020 року, ОСОБА_1 не отримала жодного виконавчого документу та не була сповіщена про факт відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї боргу на користь АТ КБ «Приватбанк» та про проведення виконавчих дій, в тому числі, про вилучення належного їй на праві власності автомобілю, а відтак, сам факт присутності позивача під час проведення виконавчих дій не може бути достатньою підставою для висновку про пропуск останньою строку звернення до суду за захистом порушеного права.
З огляду на зазначене та з урахуванням встановлених обставин та фактів, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, отже відсутні підстави для задоволення клопотання апелянта про залишення адміністративного позову без розгляду.
Стосовно суті позовних вимог судова колегія зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, закріплено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIIІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1404-VIIІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція №512/5), у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Аналіз положень Закону №1404-VIII дозволяє дійти висновку, що виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Тобто, визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а також місце знаходження майна боржника.
З матеріалів справи вбачається, що представником АТ КБ «Приватбанк» Фірсовим Д.Ю. 11.01.2020 року подано до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження. В заяві зазначено, що стягувачу стало відомо, що фактичне місцезнаходження транспортних засобів боржника, які були раніше оголошені в розшук постановою від 10.08.2016 року при примусовому виконанні документа, відносяться до дислокації Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 115 т.1).
Разом з тим, судова колегія зазначає, що вимоги статті 24 Закону №1404-VIIІ хоча і передбачають право стягувача обирати місце здійснення виконавчого провадження, однак таке право обмежено приписами ст. 4 вказаного Закону - місцем проживання/перебування боржника-фізичної особи, а також місцем знаходження його майна. 
Однак в даному випадку стягувач не дотримався вимог щодо зазначення місця знаходження майна боржника та не визначив його конкретну адресу.
В свою чергу, зазначені інші відомості у заяві про відкриття виконавчого провадження вказували, що подана заява не підвідомча Першому Київському ВДВС у        м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
З огляду на зазначене судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем відкрито виконавче провадження з порушенням вимог територіальної компетенції.
Крім того, приписи частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ зобов`язують виконавця повідомляти про хід виконавчого провадження, шляхом направлення кореспонденції, за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Судова колегія встановила, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу позивача рекомендованим листом 15.01.2020 року та відомостей щодо її отримання позивачем на час вилучення транспортного засобу відповідачем не надано. 
Вказане свідчить, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо повідомлення боржника про початок виконавчого провадження до вчинення фактичних виконавчих дій.
З огляду на встановлену протиправність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №60959845 від 13.01.2020 року, усі прийняті в подальшому постанови - про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.01.2020 року, про стягнення виконавчого збору від 13.01.2020 року, про арешт майна боржника від 16.01.2020 року, про розшук майна боржника від 16.01.2020 року, про опис та арешт майна боржника від 17.01.2020 року підлягають скасуванню за наслідковим принципом.
Зважаючи на встановлені суттєві порушення, які були допущені при відкритті виконавчого провадження, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайченко Б.В., вчинені у виконавчому провадженні ВП №60959845, а саме: по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна Боржника до Державного реєстру прав на нерухоме майно, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по внесенню 16.01.2020 року запису про арешт майна боржника до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та отриманню відповідного витягу з вказаного реєстру; по отриманню 15.01.2020 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. по отриманню 16.01.2020 року результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ МВС України щодо транспортних засобів»; 17.01.2020 року по вилученню з двору за адресою м. Одеса, Генерала Петрова, буд.19 автомобілю Mitsubishi Lanser держ. номер НОМЕР_1 носять протиправний характер.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст.      308,      311,    316,      322,      325,      328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.   Скрипченко В.О.