ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 749/786/20
Головуючий у першій інстанції – Кравчук М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/554/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Бобрової І.О.,
суддів -   Висоцької Н.В. , Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Сновськ,
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 19.01.2021,
                                         У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, в якому просила поновити строки для звернення з позовом, визнати протиправним та скасувати наказ Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради № 98 від 31.03.2020 про зміни в типовому штатному розписі Господарської групи Управління освіти; визнати протиправним та скасувати наказ № 28 Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради від 01.06.2020 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату, поновивши її на посаді юриста господарської групи Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2020 по дату ухвалення рішення судом; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, в тому числі й витрати на правничу допомогу. 
  В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з 14.08.2017 вона працювала на посаді юриста господарської групи Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради. 02.06.2020 її було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вказане звільнення було проведено з грубим порушенням законодавства про працю, у зв`язку з чим, на думку позивачки, вона підлягає поновленню на роботі.
Позивачка стверджує, що у квітні її ознайомили з наказом № 98 від 31.03.2020 про зміни у типовому штатному розписі, яким її попередили про можливе звільнення з 02.06.2020, однак конкретно чи буде вона звільнена чи ні не повідомили. До профспілкового комітету з питань зміни в штатному розписі відповідач не звертався, а з питань звільнення ОСОБА_1 звернувся вже після її звільнення, про що на засіданні профспілки було прийнято рішення про відмову в наданні згоди на таке звільнення. Вказане засідання в порушення вимог законодавства проводилося без участі позивачки.
Також відповідачем не було завчасно повідомлено профспілку про звільнення працівників та не надано техніко-економічного обґрунтування скорочення посад чи штату працівників, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
На момент виведення посади позивачки із штатного розпису в штаті Управління були не зайняті посади, зокрема й посада провідного фахівця з соціальної роботи, однак вказана посада не була їй запропонована. Штатний розпис без посади, яку займала позивачка, був введений в дію з 01.04.2020, однак вона продовжувала працювати на цій посаді та отримувати заробітну плату ще 2 місяці, до 02.06.2020. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що в неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, вона має кваліфікацію професіонала, що повинно було бути враховано при прийнятті рішення про звільнення.
Враховуючи викладене, позивачка вважає, що наказ № 98 від 31.03.2020 про зміни в штатному розписі Господарської групи Управління освіти, який тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи є не обґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.   
З моменту видачі вказаного вище наказу та до моменту видачі наказу про звільнення позивачки, жодних пропозицій щодо зайняття вакантних посад їй не надходило. Лише в наказі від 31.03.2020 було вказано «запропонувати ОСОБА_1 посаду фахівця з публічних закупівель», однак вимоги до цієї посади не відповідають освіті та кваліфікації позивачки, у зв`язку з чим вона вважає таку пропозицію формальною. Інші вакантні посади Управління їй запропоновані не були. 
Таким чином, позивачка стверджує, що у зв`язку з численними порушеннями законодавства при звільненні, вона повинна бути поновлена на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого виходячи з її середньомісячної заробітної плати в розмірі 8132,80 грн.   

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає рішення районного суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
В апеляційній скарзі позивачка посилається на положення колективного договору на 2019-2021 роки, укладеного між Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради та первинною профспілковою організацією Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, відповідно до п. 3.2.5 якого ППО зобов`язується та вимагає від профспілкових організацій не давати згоди на вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату, якщо штатний розпис чи зміни до нього не погоджені з профкомом (профорганізатором). Крім того, пункт 3.2.4 колективного договору передбачає не давати згоду на вивільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України без проведення попередніх переговорів щодо їх працевлаштування. 
Управління звернулось до профспілки за згодою на звільнення позивачки вже після її звільнення 09.06.2020, у зв`язку з чим профкомом прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 оскільки таке звернення надійшло після звільнення останньої, без погодження змін до штатного розпису. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України з аналогічних спорів, викладену у постанові від 25.01.2018 у справі № 569/18201/14-ц, позивачка зазначає, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за тієї умови, якщо профспілковий орган не обґрунтував своє рішення про відмову у звільненні працівника, а не у зв`язку з мотивами відмови. На думку скаржниці, суд першої інстанції зазначеного не врахував.
Крім того, пунктом 4.1.9 Колективного договору визначено обов`язок Управління освіти поновлювати працівника на роботі у разі звільнення члена профспілки без попередньої згоди ППО, коли запитування такої згоди передбачено законодавством, а саме ст. 43, ч.ч. 2, 3 ст. 49-4 КЗпП України, ч.ч. 3,4 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Отже, Управління освіти було зобов`язано самостійно поновити позивачку на підставі вказаного вище пункту колективного договору. Однак, суд першої інстанції безпідставно не взяв цього до уваги, зазначивши, що з огляду на положення пунктів 3.1.8, 3.1.9 колективного договору, отримання попередньої згоди профспілкового органу необхідне лише у випадку скорочення більше, ніж на 3%.  
Посилаючись на положення п. «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, постанову Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16 ОСОБА_1 стверджує, що у спірних правовідносинах між сторонами саме відповідач повинен довести, що звільнення позивачки відбулось без порушення законодавства про працю, чого останнім зроблено не було, не надано суду належних доказів, однак зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, що потягнуло за собою ухвалення незаконного рішення.  

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області не скористалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами 1,2 та 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, що у даному спорі мало місце дійсне скорочення штатної одиниці та введення нової, а не прихована зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю та кваліфікацією, а також погодився з доводами відповідача в частині економічної доцільності введення фахівця з публічних закупівель шляхом скорочення посади юриста, введення до штату фахівця з публічних закупівель із заробітною платою, що була передбачена для посади юриста у кошторисі, та надання переважного права обійняти новостворену посаду позивачці. 
Водночас, суд зауважив,  що за загальним  правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням в діяльність такого підприємства, установи, організації. Районний суд зазначив, що орган місцевого самоврядування та уповноважена ним особа, приймаючи рішення, може здійснювати свої повноваження з певною свободою розсуду, обираючи з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, тобто такі повноваження є дискреційними.      
Застосувавши положення Конвенції Міжнародної організації Праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця № 158 від 22.06.1982, а також положення пунктів 3.1.8, 3.1.9 Колективного договору, районний суд зазначив, що у спорі між сторонами обов`язку роботодавця надати профспілці інформацію щодо внесення змін до штатного розпису та скорочення працівників не виникло, оскільки такий обов`язок обмежений випадками, коли заплановане скорочення чисельності або штату працівників, становить щонайменше 3 %.  
Щодо застосування у оскаржуваному наказі від 31.03.2020 словосполучення «можливе звільнення», суд зауважив, що таке словосполучення є доцільним, оскільки факт звільнення на момент прийняття цього наказу місця не має, а формулювання наказу є доступним для розуміння того, що працівник за зазначених у наказі підстав (виведення посади зі штату) може бути звільненим з 02.06.2020.  
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що наказ «Про зміни у типовому штатному розписі Господарської групи Управління освіти» № 98 від 31.03.2020 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Суд взяв до уваги доводи позивачки про її звільнення без згоди профспілкового комітету, у зв`язку з чим судом було направлено судовий запит до профспілкової організації з метою отримання згоди або відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 . Однак, рішення профспілки судом не взято до уваги через відсутність у справі документів, що підтверджують її статус та повноваження. Разом з тим, суд зазначив, що неузгодження з профспілкою звільнення працівниці не може бути безумовною підставою для поновлення її судом на роботі за відсутності інших на це підстав.  
Судом було досліджено визначені у відповідних посадових інструкціях вимоги до кандидатів на посади Управління, які були вакантними на момент попередження ОСОБА_1 про її можливе звільнення та встановлено, що позивачка не відповідає кваліфікаційним вимогам, зазначеним в цих посадових інструкціях, отже доводи позивачки про те, що вказані посади неправомірно не були їй запропоновані, суд визнав необґрунтованими. 
Водночас встановивши, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої їй посади, районний суд вказав, що у даному спорі не встановлено розбалансування інтересів сторін трудових відносин, оскільки остання не обмежена у доступі до ринку праці у пошуку пропозиції посади, що відповідатиме її професії.  
Відхиляючи доводи про переважне право залишення на роботі у зв`язку з високою кваліфікацією та наявністю на утриманні двох дітей, суд взяв до уваги доводи відповідача про те, що вказані обставини на прийняття рішення не впливають через відсутність інших кандидатур для звільнення, і позивачка у своїх доводах не вказала на конкретних осіб, перед якими вона мала відповідні переваги. 
Таким чином суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем було дотримано трудові гарантії позивачки при її звільненні, порушень прав позивачки у процедурі звільнення у зв`язку зі  скороченням посади судом не встановлено, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
                      
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково з  огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.08.2017 до 02.06.2020 працювала на посаді юриста господарської групи Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11). 
Наказом заступника міського голови – начальника Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Коваленко О.І. «Про зміни у типовому штатному розписі Господарської групи Управління освіти» від 31.03.2020 № 98 у зв`язку з виробничою необхідністю, введенням в дію з 19.04.2020 змін до тендерного законодавства, а саме Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі», деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» у редакції від 01.01.2020, виведено із штатного розпису господарської групи посаду юриста, котрий виконував обов`язки працівника кадрової служби, введено до штатного розпису господарської групи посаду фахівця з публічних закупівель. Попереджено юриста ОСОБА_1 про можливе звільнення з 02.06.2020. Запропоновано ОСОБА_1 посаду фахівця з публічних закупівель. Економісту централізованої бухгалтерії управління освіти наказано внести відповідні зміни до штатного розпису господарської групи. З наказом ознайомлено ОСОБА_1 під особистий підпис (а. с. 14).
Таким чином відповідачем було надано переважне право зайняти нову посаду фахівця з публічних закупівель ОСОБА_1 за її згодою.
Із копії типового штатного розпису господарської групи на 01.01.2020, затвердженого першим заступником голови Сновської міської ради, посада юриста передбачена у кількості однієї штатної посади з посадовим окладом 3636 грн, 9 розрядом, доплатою 1818 грн та фондом заробітної плати на місяць 5454 грн (а.с. 22 зворот), з копії типового штатного розпису господарської групи станом на 01.04.2020, затвердженого першим заступником голови Сновської міської ради, прослідковується, що в штатному розписі посада юриста відсутня, натомість, передбачена посада фахівця з публічних закупівель у кількості однієї штатної посади з посадовим окладом, розрядом, надбавкою та фондом заробітної плати на місяць, аналогічними тим, що були встановлені для виведеної посади юриста (а. с. 22). 
Відповідно до акта від 31.03.2020, складеного комісією у складі начальника господарської групи управління освіти Нічипорук І. Є., секретаря методичного кабінету управління освіти Дєткової О. О., ОСОБА_1 попереджено про можливе звільнення. Підписувати вказаний акт ОСОБА_1 відмовилась (а. с. 99).
З листа первинної профспілкової організації Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України від 21.04.2020 № 12, адресованого члену профспілки ОСОБА_1 , вбачається, що засідання профспілкового комітету у зв`язку з карантинними заходами провести неможливо, повідомлено, що керівництво управління освіти з питання зміни у штатному розписі не зверталось та що до керівника Управління освіти направлено лист з проханням роз`яснення щодо змін у штатному розписі (а. с. 17).
На лист первинної профспілкової організації Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України від 21.04.2020 № 11відповідач 22.04.2020надав відповідь за вих. № 02-08/414 про підстави внесення змін до штатного розпису, а також повідомив, що позивачка попереджена про можливе звільнення, їй запропонована нова посада, яка має ті ж самі соціальні гарантії, що і її посада, передбачає виконання функцій, що входять до переліку обов`язків за її посадою  (а. с. 96). 
Доказів отримання вказаного листа адресатом матеріали справи не містять.
Актом  від 01.06.2020 підтверджується, що комісія у складі начальника управління освіти Коваленко О. І., голови профспілкового комітету ОСОБА_2 , начальника господарської групи управління освіти ОСОБА_3 запропонувала ОСОБА_1 посаду фахівця з публічних закупівель та зафіксувала факт її відмови в усній формі від запропонованої посади у зв`язку з тим, що вона хоче працювати лише на посаді юриста (а.с. 100). 
Наказом управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради «Про звільнення у зв`язку із скороченням штату» від 01.06.2020 № 28 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 02.06.2020 у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу про попередження № 98 від 31.03.2020 та акта про відмову від запропонованої посади від 01.06.2020 (а. с. 15). Зазначене також підтверджується записом у трудовій книжці під № 31 (а. с. 11).
У відповіді від 12.06.2020 № 13 на адвокатський запит від 01.06.2020 ППО Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України повідомила, що до профкому ППО не надходило звернення щодо зміни штатного розпису та надання згоди на звільнення позивачки з посади юриста за скороченням штату,  звернення Управління про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 надійшло 09.06.2020 за № 02-08/482, на яке профкомом відмовлено у наданні згоди, оскільки таке звернення надійшло після звільнення ОСОБА_1 . Зазначено, що проводилися усні консультації щодо працевлаштування позивачки, але ніяких конкретних рішень не приймалося, окрім складання акту про її відмову від запропонованої посади. Згоди на звільнення ОСОБА_1 профком не надавав (а. с. 19).
Згідно з довідкою відповідача від 12.06.2020 № 132 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці складає 8132, 80 грн (а. с. 35).

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України  будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 р. № 1045-XIV (далі – Закон № 1045) у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Вказана норма кореспондується з положеннями статті 49-4 КЗпП України.

Положеннями статті 13 Конвенції Міжнародної Організації Праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено; якомога раніше надає можливість, згідно з національними законодавством і практикою, відповідним представникам працівників провести консультації про заходи запобігання звільненням або зведення кількості їх до мінімуму та про заходи щодо пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення для відповідних працівників, зокрема такі, як надання іншої роботи.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 вказаної Конвенції методами, передбаченими у статті 1 цієї Конвенції, застосування параграфа 1 цієї статті може бути обмежено випадками, коли чисельність працівників, яких планується звільнити, становить щонайменше певну кількість або процент працівників.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 № 3356-XII передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. 

Відносини між працівниками Управління та профспілкою врегульовано Колективним договором на 2019-2021 роки, укладеним між Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту і первинною профспілковою організацією Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України (а.с. 126-153). 
Положеннями колективного договору передбачено погодження з профспілкою штатного розпису Управління (п. 9.1.1 договору, п. 7 додатку 14 до договору). 
Пунктами 3.1.8, 3.1.9 колективного договору визначено обов`язок Управління не пізніше, ніж за три місяці до намічуваних звільнень у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією закладів освіти, скороченням чисельності або штату працівників більш ніж на 3 % письмово повідомляти первинну профспілкову організацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись, терміни проведення звільнень з економічним і правовим обґрунтуванням та заходами по забезпеченню зайнятості вивільнених працівників (Конвенція МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 р., ст. 494 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»). Не пізніше, ніж за три місяці до намічуваних звільнень у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією закладів освіти, скороченням чисельності або штату працівників більш ніж на 3 % провести консультації з первинною профспілковою організацією про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, які оформляти протоколами (Конвенція МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 р., ст. 494 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 21 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу № 98 від 31.03.2020 про зміни в типовому штатному розписі Господарської групи Управління освіти, суд першої інстанції, зокрема, обґрунтовано зауважив,  що за загальним  правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Однак, вказуючи, що наказ є правомірним та скасуванню не підлягає, суд не врахував, що в даному спорі позовні вимоги про скасування зазначеного наказу є неналежним способом захисту прав позивачки з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Так, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області є органом місцевого самоврядування, що створений на підставі рішення першої сесії восьмого скликання Сновської міської ради № 9-1/VIII, про що до реєстру внесено запис від 19.01.2017 № 10611020000000441 (а.с. 116 ). Вказаним рішенням також доручено керівнику Управління створити структурні підрозділи, зокрема, господарську групу. 
Відповідно до витягу з Реєстру суб`єктів освітньої діяльності Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області є місцевим органом управління освітою державної форми власності, що належить до сфери управління міської ради . 

В матеріалах справи на а.с. 110-115 міститься Положення про Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, надане відповідачем, однак апеляційний суд його не бере до уваги, оскільки воно було затверджено Рішенням Сновської міської ради № 1-50/VII від 28.08.2020, тобто після виникнення спірних правовідносин. 
Натомість, апеляційний суд звертає увагу на Положення про Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, затверджене рішенням Сновської міської ради № 9-1/VIII від 17.01.2017, що знаходиться в загальному доступі на офіційному сайті Сновської міської ради, на яке також звернув увагу суд першої інстанції. 
Відповідно до розділу 1 цього Положення, Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області є структурним підрозділом виконкому Сновської міської ради, яка є засновником Управління. У своїй діяльності Управління є підзвітним і підконтрольним міській раді, міськвиконкому та підпорядковується міському голові.
Розділом 7 Положення визначено основні засади здійснення керівництва роботою Управління. Управління очолює начальник, якого призначає та звільняє з посади міський голова. Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу Положення начальник Управління подає на затвердження міського голови проект кошторису доходів і видатків по галузі, вносить пропозиції щодо граничної чисельності та фонду оплати праці працівників Управління, його структурних підрозділів.
У відповіді № 07-08/1612 від 28.05.2020 на адвокатський запит від 26.05.2020 Управління освіти і науки Чернігівської облдержадміністрації повідомило, що типового штатного розпису для Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту (міських, селищних рад) на момент звернення із запитом на законодавчому рівні не визначено, структура та штатна чисельність кожного Управління затверджується органами місцевої влади (а.с. 29). 

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування наказу Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради № 98 від 31.03.2020 про зміни в типовому штатному розписі Господарської групи Управління освіти є неналежним способом захисту, оскільки питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною під час розгляду подібних правовідносин у постановах від 25.03.2021 у справі № 336/394/19, від 22.01.2020 у справі № 451/706/18, від 28.03.2019 у справі № 755/3495/16-ц. 
Отже позов та вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають саме із зазначених підстав.
В цій частині рішення підлягає зміні щодо мотивів відмови в позові.

В частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 від 01.06.2020 колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
За змістом частини 2 статті 43-1 КЗпП України законодавством можуть бути передбачені й інші (окрім зазначених у частині 1 цієї статті) випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди відповідного виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Пунктом 4.1.9 колективного договору передбачено, що на Управління освіти покладено обов`язок у разі звільнення члена профспілки працівників освіти і науки України без попередньої згоди первинної профспілкової організації, коли запитування такої згоди передбачено законодавством, поновлювати працівника на роботі.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалася на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалося у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник або уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.
Встановлено і не оспорюється сторонами, що звільнення позивачки відбулось без погодження з профспілковою організацією.

Як встановлено судом, профспілкою відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 без обґрунтування такої відмови, з формальних підстав - у зв`язку з надходженням звернення Управління після звільнення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що формальна відмова у наданні згоди на звільнення позивачки не може розцінюватись судом в якості юридично значимої, оскільки профспілковий орган не був позбавлений можливості дослідити обґрунтованість звільнення позивачки навіть за умови, якщо таке звільнення відбулося раніше звернення до профспілкового органу, а отже така обставина не може бути самостійною підставою для задоволення вимог про поновлення на посаді.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 30.01.2018 у справі № 408/1847/16-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18), де судом зроблено висновок: «як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору».

Відповідно до ухвали Щорського районного суду Чернігівської області від 26.10.2020 до ППО Сновської територіальної громади надіслано судовий запит про надання згоди чи відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом про її звільнення від 01.06.2020 (а.с. 83-86, 88).

03.11.2020 ППО Сновської територіальної громади листом № 2 за підписом голови ППО О.В. Щербини передала судовий запит на розгляд ППО групи централізованого господарського обслуговування управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, зазначивши, що згідно зі Статутом профспілки прийняття зазначеного рішення відноситься до повноважень виборного органу ППО, членом якої є вказаний працівник. Копію рішення вказано надати ППО Сновської територіальної громади (а.с. 156).

Із протоколу № 3 від 11.11.2020 засідання профспілкового комітету ППО групи централізованого господарського обслуговування управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області ППО Сновської територіальної громади вбачається, що на порядок денний засідання було поставлено розгляд судового запиту від 26.10.2020 № 749/786/20/5764/2020 та листа ППО Сновської територіальної громади від 03.11.2020 № 2 про надання згоди або відмову у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником ОСОБА_1 .
На засіданні були присутні всі члени профспілкового комітету та представник ОСОБА_1 – адвокат Кушнеренко Є.Ю., повноваження якого підтверджені договором про надання правової допомоги № 63 від 26.05.2020. Заслухано голову комітету, який доповів про правомірність підстав для розірвання трудового договору, та заперечення представника ОСОБА_1 .  За результатами розгляду питання профспілковим комітетом ухвалено «надати згоду на розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 ». 
Листом № 4 від 12.11.2020 з печаткою та за підписом голови ППО Сновської територіальної громади О.В. Щербини на виконання судового запиту надано суду копію вказаного протоколу та копію листа до підрозділу ППО від 03.11.2020 (а.с. 154). Копія протоколу знаходиться в матеріалах справи на а.с. 155, завірена головою ППО Сновської територіальної громади О.В. Щербиною та печаткою ППО Сновської територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України.    
Твердження суду першої інстанції, з якими погодилась і позивачка в апеляційній скарзі, щодо недоведеності правового статусу вказаної ланки профспілки та повноважень щодо розгляду питань про надання згоди на звільнення працівників є помилковими. Як вбачається з матеріалів справи, ППО Сновської територіальної громади делегувала повноваження своєму підрозділу, і правомірність таких дій не є предметом розгляду даної справи. Натомість, суд першої інстанції отримав запитувану інформацію, оформлену належним чином, у зв`язку з чим апеляційний суд її як доказ приймає. 
Таким чином, процедура отримання згоди або незгоди профспілки на звільнення ОСОБА_1 у спірних правовідносинах була дотримана, доводи скаржниці в цій частині апеляційний суд відхиляє.
В цій частині рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 3 вказаної норми передбачено переваги, які працівник має перед іншими працівниками для залишення на роботі.
Розглядаючи аналогічний спір Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 607/24551/19 звернув увагу, що у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада  1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному спорі дійсно мало місце скорочення штатної одиниці та введення нової, а не прихована зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю та кваліфікацією. ОСОБА_1 була належним чином за 2 місяці попереджена про наступне вивільнення, їй було надано переважне право на зайняття новоутвореної посади, що була рівнозначною й відповідала її освіті та кваліфікації, Управління не мало можливості перевести ОСОБА_1 на інші вакантні посади у зв`язку з їх невідповідністю кваліфікації та освіті позивачки. Від запропонованої посади вона відмовилась, відтак порушень прав позивачки у процедурі її звільнення під час скорочення посади не встановлено. 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у спірних правовідносинах обставини кваліфікації позивачки та наявності у неї дітей на прийняття рішення про її звільнення впливу мати не можуть через відсутність інших кандидатур для звільнення.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Проте з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 462/3515/19). 

Подібна норма закріплена і в пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної Організації Праці від 22 червня 1982 року № 158 «про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», де зазначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що дотримання трудових гарантій позивачки при її звільненні відповідачем доведено, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі. Однак, у зв`язку з тим, що апеляційний суд частково не погоджується з мотивами та підставами відмови у позові, оскаржуване рішення підлягає зміні на підставі ч.4 ст.376 ЦПК України.

Позовні вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Встановивши, що ОСОБА_1 вперше звернулась з аналогічним позовом до суду 25.06.2020 (а.с. 158-159), суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, позивачкою не було пропущено. 

Відповідно до вимог частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. 367, 374, ст. 376 ч.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 
                                  
                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
  
Судді Чернігівського апеляційного суду
                                                                                          І.О.Боброва

                                                                                          Н.В. Шитченко

                                                                                          Н.В. Висоцька

         Повний текст постанови складений 16.04.2021.