ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4811/21 Справа № 205/1150/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року 
по справі за заявою ОСОБА_2 , що діє в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересована особа – ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, –

В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2021 року заявник ОСОБА_2 , що дії в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу обмежувального припису.
       Заява мотивована тим, що вона, ОСОБА_2 , з 06.10.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . 
       Від шлюбних стосунків мають двох малолітніх дітей: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .         У ніч з 23 на 24 січня 2021 року приблизно о 23 год. 30 хв. – 00 год. 15 хв. ОСОБА_1 за місцем спільного проживання, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, вчинив сварку з дружиною, завдав їй чисельних тілесних ушкоджень. 
       Заявник зазначила, що нею за місцем події було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, яка надавала заявнику медичну допомогу на місці події та підрозділ поліції з протидії сімейного насильства, які після прибуття на місце події встановили факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до дружини та склали терміновий заборонений припис стосовно кривдника серія АА № 235841 від 24.01.2021 року.
       У зв`язку з вищевикладеним, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його права, а саме: 1) перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) наближатися на 500 метрів до Державної установи «Дошкільний навчальний заклад (ясла – садок) № 271 Національної поліції України, який відвідує донька ОСОБА_4 ; 3) наближатися на 500 метрів до Комунального закладу освіти «Навчально – виховний комплекс № 100 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів – ліцей» Дніпровської міської ради, який відвідує син ОСОБА_3 .

       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 що дії в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису – задоволено частково.
       Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, та покласти на нього обов`язки, а саме:
       - перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
       - наближатися на 500 метрів до Державної установи «Дошкільний навчальний заклад (ясла – садок) № 271 Національної поліції України, який відвідує донька ОСОБА_4 ;
       - наближатися на 500 метрів до Комунального закладу освіти «Навчально – виховний комплекс № 100 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів – ліцей» Дніпровської міської ради, який відвідує син ОСОБА_3 ;
       Обмежувальний припис видано строком на 3 (три) місяці.
       В решті вимог за заявою щодо видання обмежувального припису строком на шість місяців – відмовлено.
       Вирішено питання стосовно судових витрат.
       Ухвалою  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року внесено виправлення по тексту рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року по цивільній справі № 2о/205/66/2021 (205/1150/2021) за заявою ОСОБА_2 що діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, а саме, виправивши адресу проживання заявника ОСОБА_2 з « АДРЕСА_1 » на вірну адресу проживання заявника ОСОБА_2 « АДРЕСА_3 ». 
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 

       У відзиві ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.

       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       Судом встановлено, що 06 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1836 та видано Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції сторонам свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.10.2012 року (а.с.13).
       Сторони від сумісного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серія НОМЕР_2 (а.с.11), та доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серія НОМЕР_3 (а.с.12)
       Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 згідно Договору оренди квартири від 26.01.2021 року, орендує квартиру АДРЕСА_4 (а.с.15-17).
       Між заявником, ОСОБА_2 та зацікавленою особою, ОСОБА_1 , виникли неприязні стосунки, внаслідок чого останній почав вчиняти відносно заявника дії, які мають ознаки психологічного тиску.
       Окрім цього, матеріалами справи підтверджено факт спричинення заявникові у ніч з 23 на 24 січня 2021 року тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно – мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми волосистої частини голови ліворуч та виявлене тілесне ушкодження на обличчі по ступеню тяжкості будуть оцінені після обстеження та закінчення лікування у лікаря невропатолога, що підтверджується висновоком спеціаліста – судово – медичного експерта № 182 від 25.01.2021 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово – медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (а.с.22-26).
       Вирішуючи вказаний спір по суті та частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено з боку ОСОБА_1 наявні дії, які у розумінні вимог Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» свідчать про наявність відносно ОСОБА_2 домашнього насильства.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
       Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
       Відповідно до положень ст. 24 вказаного закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
       Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
       Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
       У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
       Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
       Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.
       Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.
       Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.
        ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 відносно неї вчиняє домашнє насильство, а саме: наносить тілесні ушкодження.
       Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
       Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

       На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 надала належні та допустимі докази, які досліджені судом у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

       24.01.2021 відносно  ОСОБА_1  було складено терміновий заборонений припис серія АА № 235841 строком на 10 діб, в якому вказано, що  ОСОБА_1  вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини  ОСОБА_2 . Строк дії термінового заборонного припису серія АА № 235841 з 26 травня 2019 року по 06 червня 2019 року (а.с.20).
       Також в матеріалах справи наявні висновок спеціаліста – судово-медичного експерта № 182 від 25.01.2021 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово – медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, який складено на підставі заяви ОСОБА_2 , відповідно до якого вказано, що описані ушкодження у вигляді закритої черепно – мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми волосистої частини голови ліворуч та виявлене тілесне ушкодження на обличчі по ступеню тяжкості будуть оцінені після обстеження та закінчення лікування у лікаря невропатолога (а.с.22-26).
       Відповідно до наданої довідки про огляд невропатологом від 28.01.2021 року у ОСОБА_2 було діагностовано закриту черепно – мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови та шиї (а.с.27).

       Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
       Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
       Таким чином, системний аналіз наданих доказів дає підстави зробити висновок, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність обґрунтованої необхідності у видачі обмежувального припису ОСОБА_1 відносно його дружини ОСОБА_2 . 
       
       Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції в частині видачі обмежувального припису в контексті заборони ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 500 метрів до Державної установи «Дошкільний навчальний заклад (ясла – садок) № 271 Національної поліції України, який відвідує донька ОСОБА_4 та за місцем знаходження Комунального закладу освіти «Навчально – виховний комплекс № 100 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів – ліцей» Дніпровської міської ради, який відвідує син ОСОБА_3 , колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
       
       Відповідно до ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
       Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі – в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (принцип 6 Декларації прав дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року).
       Разом з тим, застосовуючи обмежувальний припис суд має забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” дитина, яка постраждала від домашнього насильства — особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Судом встановлено, і зазначене підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, під час подій, які стались в ніч з 23 на 24 січня діти були вдома та малолітня ОСОБА_5 безпосередньо була свідком протиправних дій вчинених ОСОБА_1 по відношенню ОСОБА_2 .

        ОСОБА_2 було надано суду апеляційної інстанції відповідь Державної установи «Дошкільний навчальний заклад (ясла – садок) № 271 (м.Дніпро) Національної поліції України від 05.04.2021 №35 на запит адвоката Шевчук О.М., у якому зазначено, що ОСОБА_1 рідко навідувався до вказаного закладу, який відвідує малолітня донька ОСОБА_4 , переважно у нетверезому стані. Донька ОСОБА_4 засмучувалась таким зустрічам з батьком, не мала бажання зустрічатись та спілкуватись з ним. Наприкінці січня 2021 року дитина розповіла друзям, що тато бив маму. За результатами проведення елементів методики “Дім Дерево Людина” виявлено середній рівень тривожності. Обстеження показало відсутність емоційного контакту, небажання вести бесіду з батьком та взаємини взагалом.

       Також, ОСОБА_2 було надано Акт оцінки потреб сім`ї/особи №54 від 02.04.2021 року, проведений Відділом ДМЦСС в Новокадацькому районі м. Дніпро. Згідно висновку якого: “ ОСОБА_5 любить маму та братика, боїться батька та не згадує про нього”; “ ОСОБА_6 з одного боку тягнеться до батька, а з іншого боїться його та не згадує про нього”.

       Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник ОСОБА_2 , як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки піддавалась домашньому насильству з боку її чоловіка у формі фізичного насильства. Також колегія вважає доведеним в ході розгляду справи, що малолітні діти дійсно були свідками протиправних дій які вчинялись їх батьком ОСОБА_1 по відношенні їх матері ОСОБА_2 , та фактично стали жертвами психологічного насильства, що викликало у них побоювання за життя їх матері, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе і як наслідок необхідність звернення за психологічною допомогою. Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз вищенаведених норм матеріального права, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для видачі обмежувального припису, оскільки наведені заявником обставини містять ознаки застосування відносно неї та їх дітей заінтересованою особою у справі фізичного та психологічного насильства в розумінні Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”. Тобто, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності вчинених та обґрунтованих ризиків вчинення в майбутньому ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці та їх дітей.

       Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

       Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 
П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без змін.
Рішення  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

                І.А. Єлізаренко