Справа № 127/9516/20
Провадження № 22-ц/801/477/2021
Категорія: 64
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року	Справа № 127/9516/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 ,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Гущі Яніни Валеріївни на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Луценко Л.В., дата виготовлення повного тексту рішення 07 жовтня 2020 року,

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 23 травня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. та зареєстрованих в реєстрі відповідно за №630 та №629, позивач є власником будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Придбавши нерухомість, позивач мав намір проживати там через рік, а тому за усною домовленістю із попереднім власником він надав дозвіл на тимчасове проживання у будинку сім`ї ОСОБА_9 в статусі квартирантів за умови повної сплати комунальних послуг. Строк проживання за домовленістю сплив у березні 2018 року, однак він неодноразово продовжувався на прохання квартиранта та у зв`язку із сімейними обставинами позивача.
Позивач надавав згоду на тимчасове проживання у будинку ОСОБА_2 та двох її синів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Наприкінці лютого 2019 року позивач дізнався, що до нього звернувся із позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.
У ході судового розгляду позивач з`ясував, що у його будинковолодінні також постійно мешкали без реєстрації та без його погодження ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Після отримання судового рішення апеляційної інстанції у вказаній цивільній справі позивач неодноразово телефонував відповідачам з вимогою про усунення перешкод у користуванні своїм житлом. Декілька разів приїжджав до будинку, однак потрапити на територію не зміг, оскільки ворота і хвіртка були зачинені на замок.
22 квітня 2020 року позивач направив відповідачам рекомендованого листа з попередженням про примусове виселення у разі не звільнення добровільно будинковолодіння протягом трьох діб з моменту отримання попередження. Вказане попередження було отримано відповідачами 24 квітня 2020 року, однак станом на день звернення до суду із даним позовом не виконано, відповідачі не звільнили будинок, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні ним, що стало підставою для звернення до суду.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року позов задоволено.
Зобов`язано усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5044 грн. 80 коп.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що позивач є новим власником будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі в свою чергу втратили право користування вказаним будинком, їх подальше фактичне користування цим житлом чинить перешкоди позивачу як власнику будинку та земельної ділянки у реалізації його права користування, порушує його права та завдає шкоди.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року заяву адвоката Гущі Яніни Валеріївни в інтересах відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року у цивільній справі №127/9516/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року, представник ОСОБА_2 адвокат Гуща Яніна Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилалась на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника у суду попередньої інстанції не було підстав для розгляду справи та ухвалення заочного рішення, оскільки відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на різних стадіях судового провадження подавались заяви про відкладення підготовчого засідання та розгляду справи по суті до припинення карантину та у зв`язку із укладенням угоди з адвокатом. Вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що з боку відповідачів здійснювались перешкоди у користуванні спірним майном. Поряд з цим вважає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення без надання іншого жилого приміщення. На переконання заявника, позивач приховав від суду факт проживання в спірному будинку неповнолітнього ОСОБА_10 , внаслідок чого було розглянуто вказану справу без обов`язкового залучення служби у справах дітей.
18 лютого 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гущі Я.В. викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ухвалення заочного рішення із наданням відповідної належної оцінки заяві про його перегляд. Крім того заперечує, факт проживання в спірному будинку неповнолітніх осіб, оскільки вказані обставини на момент укладення договору купівлі-продажу були відсутні, що підтверджується зокрема, вказаним нотаріально посвідченим договором та довідкою квартального комітету «Поділля» від 11 травня 2017 року. Поряд з цим зазначає, що ОСОБА_2 при продажу будинку і земельної ділянки отримала кошти, достатні для придбання іншого житлового приміщення, в тому числі і для членів своєї родини.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що 23 травня 2017 року між ОСОБА_11 (продавець) та позивачем по даній справі ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. та зареєстровано в реєстрі за №630 (а.с.7).
Цього ж дня, 23 травня 2017 року між ОСОБА_11 (продавець) та позивачем по даній справі ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510137000:03:043:0264, площею 0,0679 га. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. та зареєстровано в реєстрі за №629 (а.с.8).
Вказані договори купівлі продажу були предметом розгляду у рамках цивільної справи №127/5163/19 за позовом ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , за участі виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання договорів недійсними.
У рамках цієї справи рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , за участі виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання договорів недійсними відмовлено повністю (а.с.175-179).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.8-11). Відповідно, вказані вище судові рішення набрали законної сили 10 березня 2020 року.
22 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 направив на ім`я відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 попередження про примусове виселення у разі не звільнення добровільно будинковолодіння протягом трьох діб з моменту отримання попередження, що вказані особи отримали 24 квітня 2020 року відповідно до відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення цінного листа з описом вкладення №2102300364025, у якому згідно з описом знаходилось відповідне попередження (а.с.13).
Зі змісту довідок квартального комітету «Поділля» від 27 квітня 2020 року та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради вбачаються, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_8 (дружина позивача та третя особа у даній справі) та ОСОБА_12 (син позивача та третьої особи), тобто члени сім`ї позивача (а.с. 14, 43, 70).
Згідно з довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 08 травня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 лютого 2019 року у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання (а.с.35, 39). Аналогічна інформація міститься у довідках Управління ДМС України у Вінницькій області від 12 червня 2020 року (а.с.71, 75).
Відповідач ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 10 травня 2017 року у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання, що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 08 травня 2020 року та Управління ДМС України у Вінницькій області від 12 червня 2020 року (а.с.41, 73).
Зі змісту довідки Управління ДМС України у Вінницькій області від 12 червня 2020 року відповідач ОСОБА_6 також знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 31 жовтня 2008 року (а.с.74).
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 також не значаться як зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 08 травня 2020 року та Управління ДМС України у Вінницькій області від 12 червня 2020 року (а.с.37, 72). При чому, ОСОБА_4 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відповідно до довідки квартального комітету «Поділля» від 15 липня 2020 року у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які не входять до складу сім`ї позивача, не перебувають з ним у родинних відносинах (а.с.129).
Крім цього, між сторонами у справі будь-яких договорів щодо права користування, у тому числі найму, будинком АДРЕСА_1 не укладалось, вони відсутні у матеріалах справи.
Більше того, зі змісту судових рішень у цивільній справі №127/5163/19 вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 11 травня 2017 року відчужила будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 , яка в подальшому продала це майно позивачу. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд.
Положенням ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
А відповідно до постанови Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, що є підставою для їх виселення з такого жилого приміщення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 не є ні власниками спірного будинку, ні членами сім`ї позивача ОСОБА_1 - власника житлового будинку, а лиш перебувають у родинних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 , яка раніше відчужила земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак вони втратили право користування вказаним житлом і підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач приховав від суду факт проживання в спірному будинку неповнолітнього ОСОБА_10 , внаслідок чого було розглянуто вказану справу без обов`язкового залучення служби у справах дітей, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини на момент укладення договору купівлі-продажу були відсутні, що підтверджується зокрема, довідкою квартального комітету «Поділля» від 11 травня 2017 року та вказаним нотаріально посвідченим договором від 23 травня 2017 року, в абз. 2 п. 6 якого вказано, що малолітні та неповнолітні діти, а також недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права користування відчужуваним майном.
Поряд з цим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності у суду попередньої інстанції підстав для розгляду справи та ухвалення заочного рішення, оскільки вказані доводи повністю дублюються із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, які оцінені судом попередньої інстанції в ухвалі від 16 грудня 2020 року про відмову в її задоволенні.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гущі Яніни Валеріївни залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                Т.Б. Сало

       Т.М. Шемета