ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 161/21474/20 пров. № А/857/7661/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року (головуючий суддя: Івасюта Л.В., місце ухвалення – м. Луцьк) у справі адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектор 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Олех Назар Андрійович  про скасування постанови, –

встановив:

ОСОБА_1 , 28.12.2020 звернувся з позовом до суду про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3572074 від 19.12.2020, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Обґрунтовує позов тим, що керуючи автомобілем марки «Opel Movano» д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі М06 550 км був зупинений інспектором поліції Олехом Н.А. Вказує, що причиною зупинки на думку поліцейського стала відсутність бризговиків на автомобілі, передбачених заводом-виробника, перетин ним суцільної лінії розмітки. Після зупинки автомобіля, патрульний поліцейський представився та пояснив причину зупинки – перетин суцільної лінії, у зв`язку з чим висунув вимогу про пред`явлення посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування. 
Позивач, вважає такі дії протиправними, оскільки жодного доказу порушення ним Правил дорожнього руху, а саме перетину суцільної лінії, поліцейським ОСОБА_2 надано не було, а відтак у позивача були відсутні підстави пред`являти посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. 
Крім цього, просив розгляд справи проводити за його відсутності. 
Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, 26.04.2021 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити повністю в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕАН № 3572074 від 19.12.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Згідно цієї постанови, ОСОБА_1 19.12.2020, керуючи автомобілем марки «Opel Movano» д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі М06  550, порушив ПДР, а саме: перетнув суцільну лінії розмітки, під час зупинки транспортного засобу виявлено відсутність на автомобілі бризковиків, які є передбаченими конструкцією цього транспортного засобу, на вимогу патрульного поліцейського не пред`явив документ на керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказані в постанові про адміністративне правопорушення порушення ПДР України, зокрема: непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування, перетин суцільної лінії дорожньої розмітки мали місце, а тому відсутні підстави для скасування постанови  серії ЕАН № 3572074 від 19.12.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. п. «а», «б», «ґ» п. 2.1. розділу 2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України  від 10.10.2001 № 1306  (далі  ПДР  України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в  пункті 2.1 (п.п. «а» п. 2.4  ПДР  України).
Частиною 1  ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1  ст. 126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктами 2, 5 ч. 1  ст. 32  Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.
З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи додано диск з відеозаписами фіксації події, яка описана в постанові про адміністративне правопорушення, які в розумінні  ст. 251 КУпАП  є належними доказами по справі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з вказаного відеозапису вбачається, що позивачем не було пред`явлено працівникам поліції посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, яким керував позивач та страхового полісу (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Щодо покликання позивача на неправомірність зупинки працівником поліції його транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. п. 8.5.1 п. 8.5 розділу 8. Регулювання дорожнього руху ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з  пунктом 1 розділу 34  цих Правил.
Горизонтальна розмітка має таке значення, (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей (п. 1.1 розділу 34. Дорожня розмітка ПДР України).
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється (абз. 2 п. 1.30 розділу 34. Дорожня розмітка ПДР України).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача був перетин ним суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції і не заперечується ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не пред`явлення позивачу доказів працівниками поліції, що він перетнув суцільну лінії дорожньої розмітки 1.1, не може слугувати належним обґрунтуванням незаконності вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів на право керування транспортним засобом, реєстраційного документу на транспортний засіб, страхового полісу, отже й не спростовує законності винесення оскаржуваної постанови, оскільки позивач фактично не пред`явив вищенаведених документів.
Крім цього, згідно відеозапису з нагрудної камери, працівник поліції пропонував позивачу пройти до службового автомобіля для огляду необхідних доказів про перетин ним суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, оскільки технічної можливості надати такі докази безпосередньо не має, однак позивач, на таке прохання працівника поліції, відповів відмовою. 
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачем при розгляді справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не додано доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, у позивача було наявне посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс.
Щодо порушення позивачем п. п. «е» п. 31.4.7 розділу 31. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання ПДР України, зокрема,  відсутність бризковиків на керованому позивачем транспортному засобі, то суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що такі передбачені конструкцією транспортного засобу «Opel Movano».
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. Оскільки, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт порушення вимог п. п. «е» п. 31.4.7 розділу 31. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання ПДР України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17. 
Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, оскільки обставини вказані в постанові про адміністративне правопорушення, зокрема: не пред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування, перетину суцільної лінії дорожньої розмітки, мали місце, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови серії ЕАН № 3572074 від 19.12.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1  ст. 126 КУпАП.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322,  КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року у справі № 161/21474/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 29.04.2021.