Справа № 463/1859/21                                Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1141/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
при секретарі Матяш С.І.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладення на нього обов`язків: заборони ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборони ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборони ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборони ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.
Заяву мотивує тим, що 12 червня 2015 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб. За час спільного проживання в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Вказує, що в останні роки сімейні стосунки погіршились, що призвело до постійних сварок, психологічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_1 до неї. ОСОБА_1 влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей та спільних дітей, що ображає честь і гідність її. Крім того, ОСОБА_1 постійно пред`являє їй необгрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що ОСОБА_1 постійно ганьбить, словесно ображає заявника і принижує її честь і гідність. Зазначає, що спершу поведінка ОСОБА_1 була спрямована на психологічне насильство, проте останнім часом ОСОБА_1 в присутності сторонніх осіб погрожував її життю та здоров`ю, в період з 12 лютого 2021 року по 13 лютого 2021 року останнім було нанесено тілесні ушкодження заявнику, через що вона змушена була звернутись до правоохоронних органів для захисту своїх прав. Зокрема, було нанесено удари по тілі заявника, штовхання, спроби удушення, фізичне насильство здійснювалось з одночасними погрозами життю та здоров`ю заявника, що дає підстави побоюватись заявнику за власне життя. Дані події відбувалось на очах у свідків та малолітніх дітей. Вказує, що від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху, а також у неї порушився сон і погіршилася працездатність. Зазначає, що дії ОСОБА_1 впливають також на стан малолітніх дітей, які бувають очевидцями насильства, яке здійснюється по відношенні до заявника. У зв`язку з наведеним вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Оскільки вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_1 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, а тому щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить застосувати до ОСОБА_1 обмежувальний припис.
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2021 року заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено.
Видано обмежувальний припис, яким вжито наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладення на нього обов`язків:
1) заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців;
2) заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;
3) заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;
4) заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.
Допущено рішення суду про видачу обмежувального припису до негайному виконанню.
Повідомлено про прийняте рішення Львівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає недоведеним факт систематичного вчинення ним насильства відносно ОСОБА_3 . Звертає увагу, що внесення відомостей до ЄРДР встановлює лише факт наявності конфлікту між заявником та заінтересованою стороною, та не може вважатися доказом нанесення тілесних ушкоджень заявникові. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2021 року та прийняти нове рішення про залишення заяви ОСОБА_3 без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що 12 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1203 (а.с. 11).
Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).
Як вбачається із матеріалів справи заявниця ОСОБА_3 зверталася до органів поліції у зв`язку з застосуванням до неї насильства ОСОБА_1 . Зокрема з долученої до матеріалів заяви копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 16 лютого 2021 року Львівським районним управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області відкрито кримінальне провадження №12021142050000222 за фактом того, що 13 лютого 2021 року близько 00:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наніс тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_3 (а.с. 12).
Також з долученої до заяви копії консультативного висновку спеціаліста №2141 від 13 лютого 2021 року вбачається, що у заявника ОСОБА_3 були діагностовано забій лівого колінного суглобу.
Окрім того з пояснень ОСОБА_3 , наданих нею в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що її чоловік ОСОБА_1 здійснює щодо неї психологічне насильство, яке полягає у словесних образах, приниженні честі і гідність, що відбувається в присутності їх малолітніх дітей та призводять до погіршення стану здоров`я заявниці.
Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення заяви заяву ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_3 , вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи є високою, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (Закон № 2229-VIII)домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство – форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. 
У п. 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Колегія суддів вважає доведеним належними та допустимими доказами чинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 фізичного та психологічного насильства. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 згаданих обставин не спростовано.
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінюючи ризики вчинення фізичного та психологічного насильства ОСОБА_1 відносно дружини – ОСОБА_3 , суд правильно прийшов до висновку про необхідність видачі обмежувального припису на шість місяців
Визначені судом тимчасові обмеження є такими, що передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Колегія суддів вважає, що виданий обмежувальний припис, є належними та адекватними заходами обмеження прав кривдника.
       Скаржником не доведено відсутності підстав для застосування щодо нього обмежувального припису.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2021 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник