ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9901/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                              Федотов І.В., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                          Ковтун К.В.          
                                                  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до  Військової частини НОМЕР_1 у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року; 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди; 
- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату донарахованих сум; 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року та 28 лютого 2018 року; 
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум грошової допомоги на оздоровлення та сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно; 
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку за неотримане речове майно за період з 08 серпня 2018 року по 19 листопада 2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 позивачу  грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року та 28 лютого 2018 року. 
Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку. 
В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку. Апелянт вважає, що вказані позовні вимоги є передчасними , оскільки до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості) та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно частково скасувати, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач є колишнім військовослужбовцем  військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №135 від 08.08.2018 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Позивач вважаючи, що йому на день звільнення не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної відпустки, індексацію грошового забезпечення, не вірно обраховано грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, а також вважаючи що він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум грошової допомоги на оздоровлення та сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях відповідача протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 позивачу  грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року; не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також про наявність підстав у зв`язку з наведеним для зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку. 
В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
В частині відмовлених позовних вимог та в частині задоволених позовних вимог про   виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік та  нарахування суми індексації грошового забезпечення рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.308 КАС України не підлягає перегляду апеляційним судом.
Фактично вимоги апеляційної скарги стосуються лише задоволеної позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч. 1  ст. 117 КЗпП України  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина 2статті 117 КЗпП України).
Аналіз статей  116,  117 КЗпП України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні навіть ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.
Таким чином, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, оскільки фактично остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби з ним відповідач не провів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30.09.2020 у справі №120/1407/19-а.
Разом з тим, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі №  810/451/17 та від 26.02.2020 в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з ч. 2  ст. 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що  статтею 116 КЗпП України  на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені  статтею 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена  статтею 117 КЗпП України.
Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена  статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.08.2020 в справі № 400/3151/19).
Як вбачається із матеріалів справи, на  момент звернення до суду відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2018 рік та індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, тобто з позивачем не проведено остаточного фактичного розрахунку при звільненні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачеві сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності), а тому позовні вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.
Доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування, а саме в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :

  Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 08 серпня 2018 року за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, донарахованих сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
          В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року – залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                            А.Ю. Коротких