Справа № 168/626/19 	Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/648/21  Категорія: 30 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
прокурора Бородчук О.В.,
представника позивача Левчука Ю.П. ,
представник відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  в.о. керівника Ковельської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, Управління з питань цивільного захисту Волинської облдержадміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Старовижівське виробниче управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_3 , Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області про визнання частково недійсним рішення Старовижівської селищної ради №36/112 від 22 жовтня 2015 року, визнання частково недійсним результатів аукціону, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, повернення приміщення, за апеляційною скаргою заступника керівника Волинської обласної прокуратури - О. Бабенкова на рішення Старовижівського районного суду Волинської області  від 22 січня 2021 року,

                                       В С Т А Н О В И В:

В.о. керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, Управління з питань цивільного захисту Волинської облдержадміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Старовижівське виробниче управління житлово-комунального господарства звернувся з позовом до ОСОБА_3 , Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області про визнання частково недійсним рішення Старовижівської селищної ради №36/112 від 22 жовтня 2015 року, визнання частково недійсним результатів аукціону, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, повернення приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Старовижівської селищної ради від 22 жовтня 2015 року №36/112 надано дозвіл на відчуження готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , та затверджено звіт про оцінку готелю. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за Старовижівською селищною радою 23 грудня 2015 року. 01 березня 2016 року ТзОВ «Волинський аукціонний центр» проведено аукціон, за результатами якого 03 березня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та Старовижівською селищною радою, за умовами якого ОСОБА_3 став власником нерухомого майна готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 584,1кв.м. Прокурор зазначає, що у підвальному приміщенні вказаного готелю розташована споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття НОМЕР_1 . Відповідно до технічного паспорту на вказане нерухоме майно загальна площа підвалу становить 88,9кв.м. Підтвердженням того, що у підвальному приміщенні розташована споруда цивільного захисту НОМЕР_1 є облікова картка, яка наявна в матеріалах справи та щорічні акти огляду протирадіаційного укриття від 17 грудня 2014 року, 09 лютого 2015 року, 17 серпня 2016 року, 17 серпня 2017 року. Крім цього вказує, що рішенням Старовижівської селищної ради №141 від 18 жовтня 2017 року фактично уточнено адресу розташування готелю в АДРЕСА_1 (до прийняття вказаного рішення адреса готелю була АДРЕСА_1 ). Прокурор зазнає, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу було порушено вимоги Кодексу цивільного захисту України, який містить пряму заборону на відчуження споруд цивільного захисту (ч. 12 ст. 32 КЦЗ України). Прокурор вважає, що договір купівлі-продажу був укладений в порушення вимог статті 203 ЦК України.
Просить визнати частково недійсним рішення Старовижівської селищної ради №36/112 від 22 жовтня 2015 року, визнати частково недійсним результати аукціону від 01 березня 2016 року, який проведений ТзОВ «Волинський аукціонний центр» в частині реалізації ОСОБА_3 Старовижівською селищною радою підвального приміщення в колишньому готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_1 , визнати недійсним договору купівлі-продажу від 03 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та Старовижівською селищною радою в частині підвального приміщення в колишньому готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та повернення підвального приміщення - споруду цивільного захисту (протирадіаційне укриття), площею 88,9кв.м., ринковою вартістю 225 273 грн у власність територіальної громади, та стягнення судового збору.
Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 січня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі заступник керівника Волинської обласної прокуратури - О. Бабенков посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції  скасувати та ухвали нове судове рішення, яким  позов  в даній справі задовольнити.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Старовижівська селищна рада просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду -  без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Старовижівської селищної ради від 22 жовтня 2015 року №36/112 надано дозвіл на відчуження готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 . 
01 березня 2016 року ТзОВ «Волинський аукціонний центр» проведено аукціон, за результатами якого 03 березня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та Старовижівською селищною радою, за умовами якого ОСОБА_3 став власником нерухомого майна готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , загальною площею 584,1кв.м. (т.1 а.с.33, 34,60-61,89-93).
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилається на ту обставину, що відчуження вказаного нерухомого майна відбулось з порушенням законодавства, оскільки у ньому наявна споруда цивільного захисту - протирадіаційного укриття НОМЕР_1.
З паспорта протирадіаційного укриття від 16 квітня 2007 року (т.1 а.с.24, 25) вбачається, що в АДРЕСА_1 , знаходиться протирадіаційне укриття НОМЕР_1 , загальною площею 120кв.м., місткістю - 50чол., вбудоване у двоповерхову будівлю, експлуатується у мирний час ВУЖКГ з 01 липня 1976 року, здано в експлуатацію 25 червня 1970 року, у мирний час здано в оренду під ритуальний магазин, у п.16 паспорта наявний перелік інвентаря.
З актів огляду стану захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційного укриття) НОМЕР_1 від 17 грудня 2014 року, 09 лютого 2015 року, 17 серпня 2016 року, 17 серпня 2017 року вбачається, що огляди проводились за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26-29, 36-43), площа укриття, згідно з вказаними актами, становить 120кв.м.
З відповідей Старовижівського РС УДСНС України у Волинській області від 16 березня 2018 року та УДСНС України у Волинській області від 27 липня 2018 року, 20 вересня 2018 року, 24 квітня 2019, 12 серпня 2019 року на запит прокурора слідує, що згідно з базою електронного обліку та аналізу стану захисних споруд протирадіаційне укриття НОМЕР_1 розташоване в АДРЕСА_1 , та перебуває на обліку Старовижівського РС УДСНС України у Волинській області (т.1 а.с.35, 47, 66, 67). Крім цього, УДСНС України у Волинській області листом від 06 листопада 2019 року проінформовано суд, що станом на день написання листа, спірна захисна споруда не інвентаризована, як це визначено розпорядженням КМ України від 26 листопада 2008 року № 1473-р «Про підготовку та проведення у 2009-2015 роках технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту)» та юридично не визначено її статус (т.2 а.с.44,45).
Згідно з відповіддю Управління з питань цивільного захисту Волинської ОДА від 27 липня 2018 року на запит прокурора: протирадіаційне укриття НОМЕР_1, площею - 120кв.м. та місткістю - 50 чол., знаходиться в АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надано облікову картку (т.1 а.с.45, 46). Крім цього, надано копію книги обліку захисних споруд Волинської області у якій під порядковим №232 вказано НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.76-79).
Як убачається з відповіді КП «Волинське обласне БТІ» від 11 квітня 2018 року на запит прокурора (т.1 а.с.48-55), за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 449,8кв. м., одночасно надано ксерокопії технічної документації від 25 травня 2015 року з матеріалів інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в АДРЕСА_1 , з якої вбачається, в тому числі, що площа підвального приміщення становить 88,9кв.м. Дані обставини також підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.85-93).
Старовижівською РДА на запит прокурора надано відповідь, з якої вбачається, що інформація, на підставі якої НОМЕР_2 була внесена до книги обліку споруд цивільного захисту - відсутня, надано витяги протоколів засідань районної комісії з питань ТЕБ та НС від 04 червня 204 року та 08 червня 2016 року де обговорювались питання, в тому числі, і щодо захисної споруди НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.68-72).
З акту прийому в експлуатацію готелю від 30 квітня 1974 року, затвердженого рішенням виконкому Старовижівської районної ради депутатів від 29 червня 1974 року №146 (т.1 а.с.134-138) встановлено, що в АДРЕСА_1 , побудовано та здано в експлуатацію готель на 56 місць. Відповідно до рішення Старовижівської селищної ради Волинської області №978 від 21 серпня 1992 року АДРЕСА_3 (т.2 а.с.172).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , працювали на посаді селищного голови у період з 1987 року по 2015 рік та з 2015 року по 2019 рік відповідно, вказали, кожен зокрема, на відсутність у селищній раді документів щодо наявності споруди цивільного захисту у колишньому готелі, крім цього, свідок ОСОБА_5 заперечив свою участь у засіданні районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій 08 червня 2016 року та звернув увагу на те, що вказане засідання було проведено після відчуження спірного майна.
Свідок ОСОБА_6 , який очолював Старовижівське ВУЖКГ з 2014 року по 2016 рік, пояснив суду, що про наявність на балансі споруди цивільного захисту він знав, однак не знав де саме вона знаходиться, заперечив свою участь у проведені оглядів стану захисних споруд,  при цьому не заперечуючи підпису на акті огляду від 09 лютого 2015 року, вказував що не памятає за яких обставин був підписаний даний акт. 
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у 2016 році він на замовлення відповідача ОСОБА_3 розробляв проектну документацію на багатоквартирний будинок в АДРЕСА_1 , (реконструкція з колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Вказав, що ОСОБА_3 було надано всі, визначенні чинним законодавством документи та вихідні дані, однак жодних посилань на наявність у вказаній нерухомості споруди цивільного захисту вони не містили. Вказав, що був у підвальному приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про наявність у ньому ПРУ йому не було відомо.
Допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , кожен зокрема, суду пояснили, що в різний час, а ОСОБА_10 і на момент розгляду справи, працювали в Старовижівській райдержадміністрації у різних відділах, діяльність яких пов`язана з цивільним захистом та надзвичайними ситуаціями у Старовижівському районі, суду пояснили, що у підвальному приміщенні колишнього готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» рахувалася споруда цивільного захисту НОМЕР_1, однак ОСОБА_11 зазначив, що дане ПРУ не відповідало вимогам і не утримувалось належним чином, як вимагали відповідні інструкції, крім того вказав, що у підвальному приміщенні колишнього готелю у різний час були котельня, розважальні заклади, підвал постійно підтоплювало. ОСОБА_10 зазначив, що на всіх оглядах був присутній, в тому числі у лютому 2015 року спільно із тодішнім керівником Старовижівського ВУЖКГ, крім цього вказав, що у лютому 2016 року, коли дізнався про продаж готелю, готував лист начальнику Старовижівського ВУЖКГ щодо недопущення продажу захисної споруди цивільного захисту НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , однак зазначив, що не знає чи лист був надісланий, оскільки передав його лише на підпис голові райдержадміністрації. Разом з тим, свідки не змогли пояснити різницю у площах ПРУ та підвального приміщення, також пояснень не здобуто щодо розбіжності в адресах споруди цивільного захисту та колишнього готелю (облікова адреса ПРУ - АДРЕСА_1 , адреса колишнього готелю - АДРЕСА_1 ). Крім цього, ОСОБА_11 не заперечивши наявність свого підпису в обліковій картці, не зміг пояснити, чому облікова картка на НОМЕР_1 датована 1982 року, у той час, коли він ще не працював у райдержадміністрації, крім цього зазначив, що у 2007 році споруди цивільного захисту, які розташовувались у підвалах знімались з обліку.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою вказаної статті.
Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту «в» частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, у тому числі захисні споруди цивільної оборони.
Згідно з пунктом 2 Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року №253 (далі Порядок), протирадіаційним укриттям визнається негерметична захисна споруда, яка забезпечує захист людей від негативного впливу іонізуючого випромінювання у разі радіоактивного забруднення місцевості.
Відповідно до частини третьої пункту 25 Порядку, у разі приватизації (корпоратизації) державних підприємств захисні споруди виключаються з переліку майна підприємства, що підлягає приватизації (корпоратизації), і передаються в установленому порядку його правонаступникові на відповідальне зберігання.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України  до захисних споруд  цивільного захисту належить протирадіаційне укриття - негерметична споруда  для захисту людей, в якій створюються умови, що  виключають вплив на них ізолюючого опромінення у разі радіоактивного  забруднення місцевості.
Для вирішення питання щодо укриття населення в захисних спорудах цивільного захисту центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання створюють фонд таких споруд ( ч. 4 ст. 32 К цивільного захисту  України).
Цей Порядок визначає механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку ( п. 1 Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку).
Обліку підлягають усі захисні споруди, споруди подвійного призначення та найпростіші укриття на території України незалежно від форми власності.
Облік фонду захисних споруд ведеться у паперовому та електронному вигляді.
Облік фонду захисних споруд здійснюють їх балансоутримувачі.
Паперовий облік фонду захисних споруд здійснюється шляхом складення паспорта захисної споруди, облікової картки захисної споруди, ведення книги обліку захисних споруд і книги обліку споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, зразки яких визначаються МВС. ( п.п. 15-18 Порядку)
Паспорт та облікова картка захисної споруди складаються балансоутримувачем після прийняття в експлуатацію завершеної будівництвом захисної споруди або за результатами її технічної інвентаризації як об`єкта нерухомого майна.
Облікова картка складається у трьох примірниках.
З метою присвоєння захисній споруді облікового номера балансоутримувач захисних споруд подає районним, районним у м. Києві та Севастополі держадміністраціям, органам місцевого самоврядування, до повноважень яких належать питання створення та обліку захисних споруд на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць, три примірники карток, оригінали та дві завірені ними копії паспорта на кожну захисну споруду. ( п.20, 21 Порядку).
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що в усіх облікових документах на споруду цивільного захисту НОМЕР_1 зазначена адреса - АДРЕСА_1 , площа становить 120кв.м. місткість - 50чол., дата прийняття в експлуатацію - 25 червня 1970 року (паспорт НОМЕР_1 ). Огляди стану захисної споруди здійснювались за адресою - АДРЕСА_1 , зокрема у 2014-2017 роках, при цьому, жодної інформації по якій можна було б з`ясувати місце розташування захисної споруди вони не містять, окрім посилання на те, що воно вбудоване у двоповерхову (чотириповерхову - акт огляду від 17 серпня 2017 року) будівлю. Площа підвального приміщення у нерухомому майні в АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта, становить 88,9кв.м. (таку ж площу зазначає прокурор у прохальній частині позовної заяви). 
Крім того, як вбачається з облікової карти приміщення , пристосованого під ПРУ( а.с 46Т.1), який надано позивачем на обґрунтування заявлених вимог, така карта заповнена на бланку від 200_ року( лівий нижній кут), з прописом від руки "1982 рік" , однак прокурор не зміг пояснити з якого року взагалі почало існувати протирадіаційне укриття, а також на підставі яких первинних документів заповнювалась дана облікова карта. Крім того, як вбачається з тексту даної облікової карти роком здачі в експлуатацію зазначено 1976 рік, що також є відмінним від року здачі в експлуатацію  приміщення готелю. 
Обґрунтовано судом першої інстанції зазначено, що готель, у підвальному приміщенні якого, на думку позивачів, розташоване НОМЕР_1, здано в експлуатацію лише у квітні 1974 році, в той час як у паспорті НОМЕР_1 зазначено дату прийняття в експлуатацію - 25 червня 1970 року. 
Наведені розбіжності, що до площ, років здачі об`єкту нерухомого майна, адреси розташування позивачем належними та допустимими доказами не обґрунтовані.
На момент укладення спірного договору купівлі-продажу був чинним наказ Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 653 від 09 жовтня 2006 року «Про затвердження Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час», який містить, серед іншого, у додатку 15 перелік документації, яка повинна бути заведена для забезпечення належного стану утримання захисної споруди. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано лише паспорт на ПРУ суду, інших документів, визначених названим наказом, які дали б змогу суду ідентифікувати спірну споруду цивільного захисту надано не було. 
Судом встановлено, що як це було передбачено розпорядження КМ України від 26 листопада 2008 року №1473-р «Про підготовку та проведення у 2009-2015 роках технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту)» інвентаризація цивільної споруди проведена не була відповідно технічна документація не виготовлялась.
Відповідно до вимог вказаного розпорядження КМУ та з метою встановлення єдиного підходу до організації підготовки та проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту) було видано наказ №390 від 10 червня 2009 року Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту». У пунктах 3, 7, 8, 9 якого зазначено, що ці Методичні рекомендації призначені для використання працівниками органів виконавчої влади та інших державних органів і установ, органів місцевого самоврядування, підприємствами (установами, організаціями), юридичними та фізичними особами, які є власниками (уповноваженими особами) захисних споруд, а також фахівцями бюро технічної інвентаризації при проведенні технічної інвентаризації захисних споруд.
Об`єктами технічної інвентаризації є захисні споруди (сховища, протирадіаційні укриття) усіх форм власності, які прийняті в експлуатацію в установленому порядку та знаходяться на обліку в органах виконавчої влади та інших державних органах і установах, органах місцевого самоврядування. Органи виконавчої влади та інші державні органи і установи, органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за організацію проведення технічної інвентаризації захисних споруд, які належать до сфери їх управління. Члени відповідних інвентаризаційних комісій несуть відповідальність за достовірність проведеної технічної інвентаризації відповідно до вимог законодавства України. Основна мета технічної інвентаризації захисних споруд полягає у здійсненні контролю за наявністю та фактичним технічним станом захисних споруд, їх належним утриманням та експлуатацією, встановлення рівня їх готовності до використання за призначенням, уточнення державного обліку захисних споруд, а також недопущення їх хаотичної реконструкції та переобладнання.
Завданнями технічної інвентаризації захисних споруд є:уточнення їх наявності та оцінка фактичного технічного стану;проведення технічної інвентаризації захисних споруд як об`єктів нерухомого майна;перевірка стану утримання, експлуатації та використання захисних споруд;визначення рівня їх готовності до використання за призначенням;перевірка правомірності переобладнання (реконструкції) захисних споруд;уточнення (оновлення) облікових документів встановленого зразка на захисні споруди;збір та надання звітності щодо захисних споруд для ведення (коригування) їх державного обліку;виявлення потреби у спеціальному та інженерно-технічному обладнанні для укомплектування захисних споруд;вирішення інших державних і суспільних задач.
Дослідженні акти огляду стану захисної споруди з року в рік містять опис одних і тих порушень, які не усувались, при цьому жодних доказів того, що відповідними службами здійснювалось відповідне реагування через невиконання приписів актів огляду та вимог розпорядження КМУ від 26 листопада 2008 року №1473-р щодо технічної інвентаризації спірної споруди цивільного захисту суду не надано.
В позовній заяві прокурор вказував на те, що адреса готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була змінена рішенням Старовижівської селищної ради №141 від 18 жовтня 2017 року «Про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на АДРЕСА_1 », однак на підтвердження своїх доводів прокурором не надано для дослідження вказаного рішення органу місцевого самоврядування, окрім того такі твердження прокурора спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема технічним паспортом на громадський будинок «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 25 травня 2015 року, договором купівлі-продажу нежитлового приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 03 березня 2016 року, звітом про оцінку готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому зазначено дату оцінки 31 липня 2015 року, у яких адресу колишнього готелю зазначено: АДРЕСА_1 .
Крім того, на заперечення заявлених вимог Старовижівською сільською радою надано список протирадіаційних сховищ на території Старовижівської селищної ради, який знаходить в сільській раді, за змістом якого приміщення за адресою АДРЕСА_1 відсутнє. ( а.с. 118-119 Т.2). Даний доказ позивачем не оспорювався та не спростовувався.  
Суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема технічних документів, які б стверджували про наявність протирадіаційного укриття в приміщенні підвалу колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , а тому підставно  відмовив у задоволені позову.
Звертаючи до суду з позовом, а в подальшому з апеляційною скаргою, прокурор покликався на положення законів, нормативних актів та положення Кодексу цивільного захисту України, які є чинним на даний час, при цьому не міг пояснити якими нормативними актами регулювались відносини щодо цивільного захисту населення в період надання приміщенню статусу протирадіаційного укриття , а відповідно коли саме приміщення щодо якого виник спір набуло статусу протирадіаційного укриття. 
Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам позовної заяви, не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури - О.Бабенкова залишити без задоволення.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: