УХВАЛА
іменем України 
 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 487/4188/20
провадження № 51-2050ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
Встановлені обставини
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ухвалою від 26 лютого
2021 року відмовив у задоволенні скарги  ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 
від 25 січня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016120000000177 від 25 жовтня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 30 березня 2021 року зазначену ухвалу слідчого судді залишив без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 
і ОСОБА_4 – без задоволення.
 
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані ухвали місцевого й апеляційного судів через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а матеріали провадження передати для розгляду до іншого місцевого суду через зацікавленість голови Заводського районного суду м. Миколаєва у розгляді справи.
Мотиви Верховного Суду
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо стосовно умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищої інстанції в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають. Виключень із цього правила положення чинного КПК не містять.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та копій оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, та на ухвалу суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на вказану ухвалу слідчого судді, які відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК не підлягають оскарженню в касаційному порядку, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що на підставі ст. 424 КПК та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу скаржнику слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_4 , що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого Касаційним кримінальним судом Верховного Суду вирішується виключно в порядку ст. 34 КПК.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
 ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва
від 26 лютого 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3