КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Українець В.В. 
Єдиний унікальний номер справи № 760/5504/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2150/2021
 
П О С Т А Н О В А 
                                                    І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И 
25 травня  2021 року                                                                                         м. Київ                                
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Мережко М.В.,
суддів                         - Верланова С.М.,  Савченка С.І.
           секретар                      - Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського   районного  суду м. Києва від 02 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що 26 липня 2015 на автодорозі М-03 «Бориспільське шосе», 2 км від КП м. Києва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Інфініті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.
У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль позивача.
Згідно висновку № 18260/15-54 експертного автотоварознавчого дослідження від 14 грудня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, становить 871077,41  грн .
Дійсна ринкова вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 917632 гривні.
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу № АІ/4279515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позивач 29 липня 2015 року звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про страховий випадок. Проте, заяву про виплату страхового відшкодування товариство не прийняло через відсутність судового рішення, яке підтверджувало б вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.
ОСОБА_2 21 грудня 2016 року  повторно звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування.
ПрАТ «Київський страховий дім» рішенням від 12 січня 2017 року відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням страховику заяви про виплату страхового відшкодування протягом одного року.
Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь:
- 917632 гривні - майнової шкоди;
- 1658 , 88  грн  - витрат за проведення автотоварознавчого дослідження;
- 20000 гривень - моральної шкоди.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Відповідач ОСОБА_1 17 серпня 2018 року подав заяву про перегляд  заочного рішення (т.1 а.с. 108).
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без руху.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року скасовано та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року в справі призначена судова експертиза.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року виправлено описку в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року.
Відповідач визнавав позовні вимоги частково. Зазначив, що  заперечує проти розміру завданої шкоди. Автомобіль вже проданий, тому відповідач погоджується сплатити позивачу вартість частки останнього у проданому транспортному засобі у розмірі 74000 гривень.
 Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня  
2020  року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   на відшкодування майнової шкоди 757156,34 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1658, 88 грн, на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень та 8228, 15  грн  судового збору.
Не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції,  відповідач ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу. У скарзі просив скасувати рішення, ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами відзиву на позов, який був  досліджений судом першої інстанції.   
  Відповідно до  ст. 44  ЦПК України, особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  особи, які приймають участь у справі   були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи на  20 травня  2021 року, 25 травня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
  Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
 Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків
   Апеляційна скарга   не підлягає задоволенню    з таких підстав.
Судом  першої інстанції  встановлено, що 26 липня 2015 на автодорозі М-03 «Бориспільське шосе», 2 км від КП м. Києва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Інфініті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
У результаті зіткнення автомобіль позивача був пошкоджений.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення ( т.1 а.с. 9).
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишено без змін ( т.1 а.с. 10-12).
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді ( т.1 а.с. 13).
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишено без змін ( т.1 а.с. 14-17).
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу № АІ/4279515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 71).
  Позивач 29 липня 2015 року  звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про страховий випадок (т.1 а.с. 67).
Позивач зазначив, що заяву про виплату страхового відшкодування товариство у нього не прийняло через відсутність судового рішення, яке підтверджувало б вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.
В подальшому , 21 грудня 2016 року ОСОБА_2 повторно звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с. 26).
ПрАТ «Київський страховий дім» рішенням від 12 січня 2017 року відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням страховику заяви про виплату страхового відшкодування протягом одного року  (т.1 а.с. 69-70).
Позивачем був наданий суду висновок № 18260/15-54 експертного автотоварознавчого дослідження від 14 грудня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, становить 871077,  41  грн  (т.1 а.с. 18-23).
Сторона відповідача вважає зазначений висновок неналежним доказом у справі.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року в справі призначена судова експертиза.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 22 листопада 2019 року № 21126/19-54 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Інфініті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 806656, 34 грн  (т.1 а.с. 218-223).
 Заперечуючи  проти розміру завданої шкоди,  відповідач  на  спростування висновку судового експерта  не надав жодного належного доказу ні суду першої інстанції ,на суду апеляційної інстанції .
 Суд першої інстанції ,  вирішуючи питання щодо належності доказу стосовно  розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, вірно взяв до уваги  і визнав належним і допустимим доказом,  висновок  автотоварознавчої експертизи     від 22 листопада 2019 року ,з огляду на те ,що  експертиза проводилась судовим експертом, який має відповідну фахову підготовку, попереджений про кримінальну відповідальність, при проведенні експертизи мав у розпорядженні всі необхідні матеріали.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.( постанова  ВП ВС № 755/18006/15-ц  від 04 липня 2018 року ) .
 Крім того , Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суду не надано доказів, що у страховика (ПрАТ «Київський страховий дім») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Відповідно до полісу № АІ/4279515 розмір ліміту відповідальності ПрАТ «Київський страховий дім» за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50000 гривень, а розмір франшизи - п`ятсот гривень.
Висновок суду, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає  сума 757156, 34  грн  на відшкодування майнової шкоди (806656,34 - 49500 = 757156,34)  відповідає  вимогам закону. 
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України  № 4 від 31 березня 1995 року  (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року  № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру  та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я  потерпілого, тяжкість вимушених змін  у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля , необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач  просив стягнути на його користь 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України.
Суд  з урахуванням того, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало,  пошкоджено лише його автомобіль,  разом  з тим  взяв до уваги моральні страждання позивача, та з урахуванням засад розумності і справедливості  дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог в розмірі  3000 грн.
З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України  суд першої інстанції  правильно  розподілив судові витрати .
Доводи апеляційної скарги, які співпадають із доводами відповідача, висловленими у запереченнях на позовні вимоги, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.    
Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
П  о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року залишити без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.   Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2021 року.

Головуючий                                                     
 
Судді