Ухвала
19 травня 2021 року
м. Київ 
справа № 761/2275/18
провадження № 61-8218ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, третя особа - виконуючий обов`язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві Храпчун Вадим Олександрович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 
2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, третя особа - виконуючий обов`язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 
у місті Києві Храпчун В. О., про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 квітня 2018 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 
2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, третя особа - виконуючий обов`язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві Храпчун В. О., про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста сектору організації роботи з потерпілими та їх листками непрацездатності відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з 29 грудня 2017 року.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по 12 грудня 2019 року включно, у розмірі 298 818,12 грн без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста сектору організації роботи з потерпілими та їх листками непрацездатності відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 
у місті Києві та виплати їй суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 13 138,13 грн без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
 
14 травня 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року (надійшла до суду 17 травня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову 
у задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Заявник вказує, що копію постанови Київського апеляційного суду 
від 05 березня 2021 року вони отримали поштою 19 квітня 2021 року, що підтверджено доказами.
Однак заявником не надано клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.
Оскільки заявник не заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання.
Також подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 18 червня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць