ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 червня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №587/706/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/976/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 21 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Гончаренко Л.М., в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,-
ВСТАНОВИВ:
20 квітня 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Також, 20 квітня 2021 року  ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м, житловою площею 118,1 кв.м.; нежитлового приміщення – корівник літера А, загальною площею 1456,6 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлового приміщення – телятник бригади № 2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлового приміщення – торгового залу та підвального офісного приміщення з виставкою залою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1336 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Заява обґрунтована тим, що з 09 травня 1992 року вона перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. На даний час вона вирішила розірвати шлюб та поділити майно, яке було набуте ними за час шлюбу за спільні кошти.
Зазначає, що під час розмови з чоловіком щодо її наміру звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, він повідомив, що має намір продати все майно. 
Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, і не дозволить відповідачу зловживати своїми правами і діяти недобросовісно.
Вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна є доцільним, співмірним та відповідає предмету заявленого позову.
Сумський районний суд Сумської області ухвалою від 21 квітня 2021 року задовольнив заяву ОСОБА_1 .
Заборонив відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 : житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 191,8 кв.м, житловою площею 118,1 кв.м; нежитлове приміщення – корівник літера А, загальною площею 1456,6 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення – телятник бригади № 2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення – торговий зал та підвальне офісне приміщення з виставкою залою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1336 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що саме посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, судом не наведено достатніх обґрунтувань для забезпечення позову.
Вказує, що ним не вчинялись будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, яке належить йому на праві власності.
Зазначає, що суд, забороняючи відчуження нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення – торговий зал та підвальне офісне приміщення з виставкою залою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1336 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , не з`ясував кому саме належить вказане майно, яка його вартість, чи не порушено правило про співмірність. Крім того порушено законні інтереси інших осіб, співвласників вказаного майна щодо можливості розпорядження належним їм майном.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи та з вірним застосуванням норм процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 09 травня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а. с. 20 на звороті).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 березня 2021 року №248362145 вбачається, що 30 жовтня 2009 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м, житловою площею 118,1 кв.м; 11 червня 2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 нежитлового приміщення – корівник літера А, загальною площею 1456,6 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 08 жовтня 2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на телятник бригади № 2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 10).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 квітня 2021 року №253083257 вбачається, що 18 квітня 2006 року за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровано право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення – торговий зал та підвальне офісне приміщення з виставковою залою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1336 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 11-13).
Згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії.  
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За своїм змістом, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
Оскільки, майно, заборона на відчуження якого накладена оскаржуваною ухвалою місцевого суду, є предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі, що судом не наведено достатніх обґрунтування для забезпечення позову, оскільки застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто є співмірними та безпосередньо пов`язані з предметом спору, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нежитлове приміщення – торговий зал та підвальне офісне приміщення з виставковою залою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1336 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності також іншим особам, оскільки суд заборонив відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності саме ОСОБА_2 . Інші співвласники не обмежені в праві розпорядження своєю часткою, яку вони мають право визначити в установленому діючим законодавством порядку. 
Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Дбаючи про інтереси іншої сторони у спорі, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який вона просила застосувати, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна, що на праві власності належить ОСОБА_2 може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог та є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.Ю.Кононенко

                                                                       В.І. Криворотенко