ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 червня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №592/2/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/723/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Хитрова Б.В., в приміщенні  Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст якого складено 02 квітня 2021 року

В С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2020 року вона звернулася до виконавчого комітету Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Запит був переадресований до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. 
09 квітня 2020 року нею було отримано лист-відповідь від Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради №30/06.01-14 від 07 квітня 2020 року, але в даній відповіді відповідач не надав публічну інформацію, яка була запитувана позивачкою.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надати ОСОБА_1 повну, достовірну інформацію про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вважає, що протиправними діями Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради їй була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та приниженні честі та гідності та оцінюється нею в 42507 грн.
Посилаючись на вищевикладені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 42507 грн.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 30 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове про задоволення позову.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачем порушено її права та законні інтереси у зв`язку з ненаданням повної відповіді на запит про публічну інформацію, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди. 
Вказує, що судом не враховано сутність характеру правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, позбавлення можливостей їх реалізації, а також те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи та має суттєві обмеження життєдіяльності.
Від Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просила надати інформацію про наявність на території міста Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд.
Виконавчим комітетом Сумської міської ради, у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» копію запиту направлено до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради як належного розпорядника запитуваної інформації, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 08 квітня 2020 року №108/03.02.03-02.
Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 07 квітня 2020 року позивачку повідомлено, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом. Відповідно й предметом запиту в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» може виступати лише відповідним чином зафіксована інформація. Важливою ознакою публічної інформації у розумінні цього Закону є її попередня фіксація. Із цього визначення вбачається, що Закон регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних, створення в інший осіб, розпорядник повинен володіти інформацією на момент отримання запиту, така інформація повинна знаходитись на певному матеріальному носії. Публічна інформація має надаватись у тій формі, в якій зберігається. Враховуючи вищевикладене, запитувана інформація в Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради відсутня.
Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 01 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнив частково. Зобов`язав Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надати ОСОБА_1 повну, достовірну інформацію про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позовних вимог відмовив (а. с. 9-15).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачці і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, висловив загальні підходи до визначення та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням принципу належного врядування.
Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат – негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт порушення прав позивача не є безумовною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. 
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачкою, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача по наданню неповної відповіді на її запит про отримання публічної інформації, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про її душевні страждання та моральну шкоду. Крім того, в подальшому її право на публічну інформацію буловідновлено за рішенням суду шляхом зобов`язання відповідача надати повну, достовірну інформацію про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. При цьому ОСОБА_1 рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року відмовлено в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради щодо надання недостовірної публічної інформації. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано того, що вона є інвалідом ІІ групи за рівнем обмеження життєдіяльності, а також не враховано положень Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Конвенції про права осіб з інвалідністю, колегія суддів відхиляє, оскільки судом не встановлено, що бездіяльність відповідача була пов`язана з віднесенням ОСОБА_1 до осіб з інвалідністю.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 19050 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, суд першої інстанції належно оцінив надані сторонами докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.
Враховуючи, що ціна позову складає 42507 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко

                                                                               С.С. Ткачук