УХВАЛА
 
12 травня 2021 року
м. Київ
 
Провадження № 13-69зво21
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
 
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,             ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,            ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,                 ОСОБА_16 
 
перевірила заяву ОСОБА_17 про перегляд ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року за виключними обставинами і
 
ВСТАНОВИЛА:
 
За вироком Київського міського суду від 27 жовтня 1999 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2000 року,                ОСОБА_17 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «б», «е», «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 3 ст. 140 Кримінального кодексу України    1960 року, до покарання у виді довічного позбавлення волі.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від                          02 листопада 2018 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_17 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, відмовлено.
 
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Дембо та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_17 (заява 17321/19) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
 
У зв`язку зі встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію. 
 
06 травня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) надійшла заява ОСОБА_17 , підписана ним 30 квітня 2021 року, у якій викладено прохання скасувати вищевказані ухвали місцевого та апеляційного судів у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього, та постановити ухвалу, якою замінити призначене покарання на не пов`язане з довічним позбавлення волі.
 
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_17 необхідно відмовити з огляду на таке.
 
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
 
11 березня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Дембо та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_17 , стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
 
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, - оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією - свідчать про допущення щодо ОСОБА_17 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. 
 
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
 
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ від 19 січня 2000 року встановлене Судом порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, якщо можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
 
Щодо ОСОБА_17 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судових рішень та заміни призначеного покарання, на покарання не пов`язане з довічним позбавлення волі, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
 
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
 
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_17 відсутні.
 
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
 
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_17 про перегляд ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
 
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	                     ОСОБА_1 	
 Судді:                       
ОСОБА_2                                          ОСОБА_9                                                             
ОСОБА_18                                         ОСОБА_10 
ОСОБА_4                                                 ОСОБА_11 
ОСОБА_5                                            ОСОБА_12 
ОСОБА_6                                        ОСОБА_13 
ОСОБА_7                                       ОСОБА_14 
ОСОБА_8                                                ОСОБА_15 
                                                                    ОСОБА_16