УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 686/9002/19
провадження № 51-1761ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року, які постановлені в кримінальному провадженні, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок Хмельницької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі – КК України),
Суть питання
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 307 КК України – на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України на строк 6 років з конфіскацією усього майна, крім житла, та обмеження волі за ч. 3 ст. 358 КК України на строк на 2 роки і за ч. 4 ст. 358 КК України на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього майна, крім житла.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2021 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, просить змінити рішення місцевого і апеляційного судів, шляхом закриття провадження за ч. 1 ст. 307 і ч. 2 ст. 307 КК України, у з в`язку із не доведенням його винуватості в цій частині.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений фактично наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені рішень місцевого та апеляційного судів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежився лише формальним посиланням на такі порушення.
При цьому він не обґрунтував у чому саме полягали істотні порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.  
Крім того, касаційна скарга засудженого не містить належних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3