П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  679/131/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Базарник Б.І. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 

19 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради  на  рішення   Нетішинського міського суду Хмельницької області  від  23 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради про  скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2021 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.02.2021 позов задоволено: скасовано постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради №82 від 24.12.2020 у справі про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП України відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, відповідач просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що укладення договору на вивіз твердих побутових відходів є обов`язком позивача, а не його правом.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
09.04.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить справу розглядати за його відсутності, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
13.04.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони.
Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою №85 від 24.12.2020 адміністративної комісії Нетішинської міської ради Хмельницької області ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За фабулою постанови, громадянин ОСОБА_1 не має укладеного договору щодо надання послуг з поводженнями з побутовими відходами та відмовляється від його укладення, чим порушив вимоги п.8.1 правил благоустрою на території міста Нетішин, затверджених рішенням сорок першої серії Нетішинської міської ради VІІ скликання 04.05.2018 №41/2590, зі змінами, та вимоги ст.152 КУпАП.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову, дійшов висновку, що відсутність укладеного договору на вивезення твердих побутових відходів на території м.Нетішин, ОСОБА_1 , не може розглядатись як порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою, оскільки зазначені правовідносини носять виключно цивільний (залежно від суб`єкту правовідносин - господарський) характер, сторонами якого є споживач та виконавець (організація або підприємство, що надає послуги із вивезення відходів).
Будь-яких достовірних фактів порушення позивачем правил благоустрою у протоколі від 18.11.2020 не наведено, не вказано, які негативні наслідки були виявлені на підтвердження того, що позивачем не укладений договір на вивезення твердих побутових відходів.
Крім того, жодного доказу на підставі якого адміністративна комісія при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради встановила винуватість ОСОБА_1 , окрім протоколу про адміністративне правопорушення, суду не надано.
Суд першої інстанції враховуючи те, що на адресу позивача не надходило жодних проектів договорів на вивезення твердих побутових відходів, дійшов висновку, що відповідно позивач не мав можливості укласти такий правочин. 
На думку суду, у випадку відмови позивача від укладення такого договору, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п .1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій заселених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення га озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових га екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Згідно із частиною першою статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Відповідно до пункту другого частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.
Згідно із частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що адміністративні комісії при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад уповноважені притягувати до адміністративної відповідальності осіб за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері благоустрою, зокрема за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.
З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є порушення п.8.1 Правил благоустрою і утримання території м. Нетішин, затверджених рішенням сорок першої сесії Нетішинської міської ради Хмельницької області VІІ скликання від 04.05.2018 №41/2590, зі змінами.
Відповідно до абзацу третього пункту 8.1 Правил благоустрою на території міста Нетішина від 04.05.2018 №41/2590, підприємства, установи, організації та громадяни (співвласники багатоквартирних будинків та власники садибних житлових будинків) зобов`язані укладати договори на вивезення сміття та вторинних матеріалів відповідно до діючих нормативно-правових актів.
Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органами місцевого самоврядування; побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення; послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.
Згідно частини другої статті 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинної на момент виникнення спірних відносин), споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законом порядку.
Механізм надання суб`єктами господарювання незалежно від форми їх власності послуг з поводження з побутовими відходами у містах, селищах і селах визначено Правилами надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 із змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2019 № 318 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».
Згідно п.3 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами №1070, договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами.
Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальної послуги) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
У відповідності до Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, послуги з вивезення твердих відходів надаються за контейнерною або безконтейнерною схемою.
Відповідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Системний аналіз вищевикладених правових норм свідчить, що укладення договору на вивіз твердих побутових відходів є обов`язком споживача, а не його правом, а відмова споживача від укладення такого договору є порушенням правил благоустрою територій населених пунктів.
За таких обставин посилання позивача про те, що останній не зобов`язаний укладати відповідний договір є безпідставними.
Таким чином, факт не укладення позивачем договору на вивіз твердих побутових відходів підтверджується матеріалами справи, що є порушенням п.8.1. Правил благоустрою на території міста Нетішина від 04.05.2018 №41/2590.
Щодо посилання суду першої інстанції на п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача лише за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, в той час як відмова споживача послуг від укладення договору, який не є типовим, не суперечить вимогам ч. 3 ст. 6 ст. 627, 630 ЦК України та ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги», то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції посилається на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність. 
Із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на адресу позивача не надходило жодних проектів договорів на вивезення твердих побутових відходів, відповідно позивач не мав можливості укласти такий правочин, колегія суддів не погоджується, оскільки із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що позивач відмовляється від його укладення з посиланням на те, що він не вбачає необхідності укладення договору, тому що сміття спалює або вивозить в багатоквартирні будинки. Тобто позивачу було запропоновано укласти договір на послугу з поводження з побутовими відходами, однак ОСОБА_1 відмовляється із його укладення.
Щодо висновку суду про те, що не укладення позивачем договору носить цивільно-правовий характер, учасниками якого є лише споживач та виконавець, то слід зазначити, що у даній справі розглядається постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення правил благоустрою територій населених пунктів, а не укладення договору носить цивільно-правовий характер лише в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору,  у той час як установлення цього факту є реалізацією зазначених матеріальних норм права.
Як вбачається із позовної заяви, позивач вказав, що КП НМР «ЖКО» не має права змушувати споживачів, у тому числі за допомогою адміністративного примусу, укладати з ним же договори на поводження з відходами, а п.8.1 Правил благоустрою м.Нетішин передбачено обовязок укласти договір на послугу вивезення побутових відходів, однак не вказано, що такий договір  саме з КП НМР «ЖКО», тобто відсутність договору саме з цією організацією не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 2 рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 27.08.2020 №367/2020 «Про введення в дію рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на виконання послуг з вивезення побутових відходів на території Нетішинської міської обєднаної територіальної громади» виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів в населених пунктах Нетішинської міської обєднаної територіальної громади було визначено комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання».
Окрім того, відповідно до пункту 4 вказаного рішення, виконавчим комітетом було доручено КП НМР «ЖКО» укласти договори на вивезення побутових відходів з власниками або балансоутримувачами житлових будинків, земельних ділянок згідно з вимогами постанови КМУ від 10.12.2008 №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами».
Стосовно наведених у позові доводів позивача про відсутність повноважень у представників КП НМР «ЖКО» на складення адміністративних протоколів за вказане правопорушення, то колегія суддів зазначає, що відповідно до підп.1.6 п.1 рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 05.11.2020 №495/2020 «Про уповноваження посадових осіб на складання протоколів про адміністративні правопорушення» радника комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» уповноважено на складення протоколів про адлміністративні правопорушення у Нетішинській міській об`єднаній територіальній громаді за порушення норм і правил у сфері благоустрою на території міста, передбачені статтями 152, 153, 175-1 КУпАП.
Таким чином, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення №2 від 18.11.2020 радник комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому чинним законодавством України та місцевими нормативно-правовими актами Нетішинської міської ради та її виконавчого комітету.
Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП спростовується тим, що диспозиція статті передбачає настання відповідальності у разі порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. Тобто, порушення позивачем правил благоустрою на території міста Нетішин тягне за собою настання адміністративної відповідальності.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. 
Щодо посилання позивача про те, що відповідачем порушено строк притягнення його до адміністративної відповідальності, то слід зазначити, що стаття 38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Пунктом 7 статті 247 КУпАП, передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:  закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
У справі, що розглядається, правопорушення виявлено 18 листопада 2020 року, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності прийнято 24 грудня 2020 року, тому адміністративне стягнення накладено у строк, передбачений статтею 38 КУпАП.
З огляду на викладене, процедура та строки притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем дотримані, оскаржувана постанова прийнята повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, факт правопорушення доведено, розмір штрафу відповідає вимогам санкції  статті 152 КУпАП, тому відповідач - Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради діяла в межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені КУпАП.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова є законною і не підлягає скасуванню, а суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст.315, п. 4 ч. 1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в наведеній частині, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нетішинської міської ради задовольнити  повністю.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.