Номер провадження: 22-ц/813/4674/21 
Номер справи місцевого суду: 520/16305/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сєверової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року,  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.
Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 рокупозов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) у якості матеріальної шкоди 85728,54 грн., судові витрати 857,30 грн. та витрати на правничу допомогу 8000 грн.
03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року заяву залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року скасувати повністю, а у позові ОСОБА_2 відмовити повністю. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/18435/18 від 26.11.2018 року встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія - відповідача, який керував автомобілем «Ніссан» номерний знак НОМЕР_2 , 19.10.2018 року по вул.Юрія Олеши в м.Одеса, пошкоджено автомобіль «БМВ» номерний знак НОМЕР_3 який належить позивачу і сума матеріальної шкоди завданої позивачу, складає 85728,54 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що, оскільки майнова шкода у розмірі 85728,54 грн. позивачем доведена , тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.5 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/18435/18 від 26.11.2018 року відповідача було визнано винним в скоєні адмінправопорушень, передбачених ст.124, ч.1ст.130 КпАП України та встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія - відповідача, який керував автомобілем «Ніссан» номерний знак НОМЕР_2 , 19.10.2018 року по вул.Юрія Олеши в м.Одеса, пошкоджено автомобіль «БМВ» номерний знак НОМЕР_3 , який належить позивачу (а.с. 3-4).
Діями відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 було завдано майнову шкоду у розмірі 85728,54 грн., що підтверджується Звітом №2122-10-18 від 27.10.2018 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля BMW 520d реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 5-10). 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що майнова шкода у розмірі 85728,54 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності заявлення вимог до МТСБУ є неспроможними, з огляду на те, що відповідачем не було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а посилання на позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року ( провадження №14-176цс18) є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у даній справі є зовсім різними. 
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності стягнення витрат на правову допомогу є необгрунтованими, так, як спростовуються матеріалами справи, де на а.с. 80 міститься відповідний розрахунок зазначених витрат.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 12.05.2021 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С. Комлева

Є.С. Сєверова