ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2021 р.           Справа№ 910/18275/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Куксова В.В. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі    №910/18275/20 (суддя Мельник В. І., повне рішення складено 18.02.2021)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС»  
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта»     
про  стягнення 110 946,99 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС»   звернулось до   Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий   дім «АВАНТА»   про стягнення   110 946,99 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором №133-17А від 10.02.2017.
Рішенням    Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі    №910/18275/20  позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС» основну заборгованість в розмірі 109  410 грн 61 коп., пеню в розмірі 1094 грн 11 коп., судовий збір в розмірі 2081 грн. В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення    Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі    №910/18275/20 в частині стягнення суми боргу у розмірі 44930,63 грн та суми пені, нарахованої на цю суму боргу та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позовних вимогах в частині стягнення суми боргу у розмірі 44930,63 грн та суми пені, нарахованої на цю суму боргу.
Скаржник наполягає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення ніяким чином не обґрунтував саме цю суму боргу у розмірі 109  410,61 грн, яка відрізнялась від суми, яку просив позивач - 109  848,50 грн. 
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано докази погашення відповідачем боргу за договором на загальну суму 44  930,63 грн. 
16.03.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №910/18275/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» на рішення    Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі    №910/18275/20.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» на рішення   Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі    №910/18275/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
05.04.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС» надійшло клопотання, у якому повідомилено, що станом на сьогоднішній день   апеляційна скарга на   адресу ТОВ «ЕМІМАКС» не надходила та з метою реалізації   права позивача на   подання   відзиву на апеляційну скаргу, просив надіслати на електронну адресу позивача копію апеляційної скарги з додатками.
21.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС» надійшло клопотання, у якому повідомлено, що станом на сьогоднішній день   апеляційна скарга на   адресу ТОВ «ЕМІМАКС» не надходила та з метою реалізації   права позивача на   подання   відзиву на апеляційну скаргу,  позивач просив зобов`язати ТОВ «Торговий дім «АВАНТА» повторно надіслати апеляційну скаргу з коректним зазначенням поштової адреси ТОВ «ЕМІМАКС».
Судом враховано зміст вищевказаних заяв, однак необхідно звернути увагу на наступне.
Судова колегія наголошує, що п. 17.3 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі. Наразі оголошення про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи опубліковано не було.
Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників справи, зокрема встановлено, що учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Тобто, у встановлений ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження строк позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА», як покупцем був укладений Договір поставки № 133-17А від 10 лютого 2017 року (надалі «Договір»), згідно умов якого Постачальник зобов`язався постачати та передавати у власність Покупцю товар відповідно до замовлень останнього, а Покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату.
Звертаючись з даним позовом, позивач   зазначає, що виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та   здійснив поставку товару Покупцю на суму   154 341,24 грн.
Відповідно до п. 5.1. Протоколу розбіжностей, що є невід`ємною частиною Договору поставки № 133-17А від 10 лютого 2017 року, оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом 35-ти днів з дати поставки товару.
При цьому, позивач   зазначає, що відповідно до умов Договору відповідач мав сплатити вартість товару   до 14.07.2020.
Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію, відповідно до якої позивач просив сплатити грошові кошти в   розмірі 109  848,50 грн.
З урахуванням вказаного, позивач   обґрунтовує свої вимоги тим, що у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань   в останнього утворилась заборгованість в   розмірі 109  848,50 грн, яку позивач просив стягнути на його користь.
Відповідач, в свою чергу подав відзив, у якому зазначив, що не визнає заявлені позивачем вимоги в   розмірі 44  930,63 грн   із суми Договору, а саме 154  341,24 грн., оскільки останні є частково погашеними та надав докази на підтвердження відсутності заборгованості у розмірі   44  930,63 грн.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги   підлягають частковому задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2    статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 ч. 2     статті 11 ЦК України     передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч. 1     статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як було зазначено вище, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМІМАКС», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА», як покупцем був укладений Договір поставки № 133-17А від 10 лютого 2017 року.
Частиною 1  ст. 265 ГК України  унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 6     ст. 265 ГК України     до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України     про договір купівлі-продажу.
Частиною 2     ст. 712 ЦК України  встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з     ст. 655 ЦК України     одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до     ст. 14 ЦК України     цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог     ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу     ст. 525 ЦК України, не допускається.
Згідно з  статтею 599 ЦК України     зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.  73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду з позовними вимогами, на підтвердження своїх доводів позивач надає:
- копію Договору поставки № 133-17А від 10 лютого 2017 року;
- копії   видаткових накладних, підписаних представниками сторін: №ЕМ-0005866   від 27.04.2020 на суму 60388,80 грн., №ЕМ-0006182 від 04.05.2020 на суму 71222,40 грн., №ЕМ-0006949 від 18.05.2020 на суму 4206,00 грн., №ЕМ -0007476 від 25.05.2020 на суму 1554,00 грн.,   №ЕМ-0007936 від 01.06.2020 на суму 7258,32 грн., №ЕМ-0008424 від 09.06.2020 на суму 9711,72 грн;
- копію Акту звірки взаєморозрахунків від 12.10.2020;
- копію Претензії та доказів її направлення відповідачу.
Як було зазначено вище, позивач,   посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, просить стягнути з відповідача заборгованість в   розмірі 109  848,50 грн.
Слід наголосити, що заявлені позовні вимоги є документально обґрунтованими.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у своєму відзиві зазначив, що не визнає заявлені позивачем вимоги в   розмірі 44  930,63 грн   із суми Договору, а саме 154  341,24 грн., оскільки останні є частково погашеними.
Також як доказ   відсутності   заборгованості в   розмірі   44930,63 грн відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав суду платіжні   доручення : №3150 від 29.04.2020 на суму 2800 грн., № 10336 від 23.06.2020 на суму 2400,00 грн., № 3547 від 22.07.2020 на суму 4000 грн., № 12547 від 28.07.2020 на суму 6000 грн.,   №13005 від 04.08.2020 на суму 9000 грн.,   №13640 від 11.08.2020 на суму 4000 грн., №14239 від 18.08.2020 на суму 3000 грн., № 14491 від 20.09.2020 на суму 1000 грн., № 14805 від 25.08.2020 на суму 4000 грн., № 15069 від 27.08.2020 на суму 2000 грн. 
Разом з цим, відповідачем надано   угоди   про зарахування   зустрічних однорідних вимог на загальну суму 6  730,63 грн: від 30.04.2020 про зарахування 2669,13 грн.,від 31.05.2020 про зарахування 2389,54 грн., від 30.06.2020 про зарахування   652,79 грн., від 31.07.2020 про зарахування 319,58 грн., від 31.08.2020 про зарахування   699,59 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково в   розмірі 109  410,61 грн.
Колегія суддів вважає вказаний висновок обґрунтованим з урахування такого.
У своїй апеляційній скарзі відповідач наполягає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення ніяким чином не обґрунтував саме цю суму боргу у розмірі 109  410,61 грн, яка відрізнялась від суми, яку просив позивач - 109  848,50 грн.
З такими доводами частково погоджується колегія суддів, однак наголошує, що це не звільняє відповідача від обов`язку оплати наявної заборгованості перед позивачем.
Твердження скаржника про ігнорування судом першої інстанції доказів погашення відповідачем боргу за договором на загальну суму 44  930,63 грн є безпідставними, оскільки сума частково задоволених позовних вимог розрахована з урахуванням наданих доказів як позивачем, так і відповідачем.
Зокрема, позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму   154 341,24 грн. У своєму відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач наголошує, що ним не визнається сума боргу в розмірі 44  930,63 грн (з урахуванням наданих платіжних доручень про сплату боргу в загальному розмірі 38  200,00 грн та з огляду на надані відповідачем угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 6  730,63 грн). 
Тобто, оскільки відповідачем доведено відсутність заборгованості в розмірі 44  930,63 грн, з огляду на поставку товару відповідачу на суму   154 341,24 грн, обґрунтованою є сума боргу відповідача перед позивачем в розмірі 109  410,61 грн (виходячи з розрахунку: 154 341,24 грн - 44  930,63 грн (з яких 38  200,00 грн + 6  730,63 грн).
Таким чином, сума задоволених позовних вимог розрахована з урахуванням наданих доказів як позивачем так і відповідачем, чим спростовуються доводи апелянта про ігнорування наданих ним доказів погашення боргу.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені.
Крім суми основної заборгованості, позивач просив стягнути із відповідача   у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань пеню в   розмірі   1098,49 грн. 
Відповідно до п. 6.2. Протоколу розбіжностей, що є невід`ємною частиною Договору поставки № 133-17А від 10 лютого 2017 року, « У випадку прострочення оплати за отриманий товар більш як на десять календарних днів від терміну, вказаного у п. 5.1 Даного договору Покупець сплачує пеню у розмірі 1 % (одного відсотку) від несвоєчасно оплаченої суми».
Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Так, відповідно до розрахунку позивача сума пені складає 1  098,49 грн. 
Однак, оскільки судом здійснено перевірку   розрахунку пені відповідно до матеріалів справи  з урахуванням перерахованої суми основного боргу, задоволенню підлягає сума пені в розмірі 1094,11 грн (1 % від несвоєчасно оплаченої суми, що становить 109  410,61 грн).
Колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі позивач не наводить обґрунтованих доводів щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення враховано надані сторонами докази, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/18275/20.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/18275/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/18275/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/18275/20  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/18275/20 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/18275/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                В.В. Куксов