ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 820/584/17
адміністративне провадження № К/9901/36956/18
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач - Гусак М. Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року (суддя - Панченко О. В.), ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року (судді:   Мельнікова Л. В., Бенедик А. П., Донець Л. О.) у справі № 820/584/17 за позовом приватного підприємства «АЗЧ Постач» до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішень,-
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2017   року приватне підприємство «АЗЧ Постач» (далі- ПП «АЗЧ Постач») звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати рішення Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі-Чернігівська митниця) від 5 січня 2017   року № 102000010/2017/000001/1 про коригування митної вартості (далі-рішення про коригування митної вартості) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 5 січня 2017 року № 102110001/2017/00002 (далі-картка відмови в прийнятті митної декларації).
Позивач зазначив, що Чернігівська митниця безпідставно відмовила у прийнятті митної декларації та митному оформленні товару за визначеною відповідно до ціни договору (контракту) митною вартістю, оскільки подані на її підтвердження документи  містили інформацію про всі складові митної вартості. Оскільки витрати на транспортування за умовами договору включались до ціни товару, а страхування не здійснювалось, посилання у спірних рішеннях на не підтвердження зазначених складових митної вартості вважає незаконним.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволений повністю.
Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, Чернігівська митниця  у липні 2017 року подала  до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.
У касаційній скарзі відповідач посилається, що ПП «АЗЧ «Постач»» при митному оформленні товару не надав інформації щодо числових значень витрат, пов`язаних з транспортуванням товару в місце призначення та його страхуванням. Оскільки згідно з частиною десятою статті 58 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі-МК України) зазначені витрати є складовими митної вартості, відсутність відомостей унеможливило перевірку розрахунку ціни товару за поданими позивачем для митного оформлення документами. Подані позивачем додаткові документи: прайс-лист, звіт про оцінку майна, калькуляція від постачальника також не містили числових значень складових митної вартості оцінюваного товару.
Зазначені факти, як вважає скаржник, залишились поза увагою суду, що вказує на порушення вимог статей 7, 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), внаслідок чого суди ухвалили рішення, які не відповідають вимогам статей 49, 53, 54, 58 МК України.
Водночас Чернігівська митниця послалась на правову позицію Вищого адміністративного суду України у справі № 825/880/15-а (провадження К/800/32392/15), в якій суд у подібних, на думку скаржника, спірних відносинах ухвалив рішення на користь митного органу.
Ухвалою від 7 серпня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у справі. 
У серпні 2017 року позивач подав заперечення до касаційної скарги, в яких, посилаючись на аналогічні висновкам судів попередніх інстанції у справі доводи, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в силі.
13 березня 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи № 820/584/17 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року ).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26 листопада 2020 року матеріали справи разом з касаційною скаргою передані на розгляд колегії суддів (Гусак М.Б-головуючий суддя, Гімон М. М., Усенко   Є.А.).
Згідно з пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (набрав чинності 8 лютого 2020 року) касаційна скарга розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Касаційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи без виклику учасників справи та проведення судового засідання. 
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі-Колегія суддів), переглянувши рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судами попередніх інстанцій у справі встановлені наступні обставини.
Між ПП «АЗЧ Постач» (покупець) та Changxing Baite Import and Export Co., Lrd (постачальник) 2 вересня 2016 року укладений контракт № АВ2916 про поставку товару (далі-Контракт).
Згідно з Контрактом сторони домовились, що поставка товару здійснюється у повній відповідності з «Інкотермс-2010», а умови поставки для кожної партії товару визначаються і узгоджуються сторонами в рахунку-фактурі (стаття 3 Контракту).
Задекларована позивачем партія товару на виконання Контракту поставлялася відповідно до інвойсу № BTCN2016614 від 16 листопада 2016 року на умовах поставки CFR Одеса (вартість і фрахт) у розумінні Інкотермс-2010. 
Інформація, що містилась в інвойсі та пакувальному листі, свідчила, що партія товару (шина бензопили, бензокоса), яка підлягає поставці складається з товару в асортименті, загальною вартістю 26652 доларів США.
Видатковою накладною №0000002016614 від 16 листопада 2016 року підтверджувалось, що на виконання Контракту у контейнері ООLU3777440 здійснено поставку товару в асортименті, загальною вартістю 26652,00 доларів США.
До порту призначення поставлений на умовах контракту товар прибув у січні  2017  року.
Товар, вказаний в інвойсі №BTCN2016614 від 16 листопада 2016 року та пакувальному листі до нього прибув у місце призначення порт (м. Одеса) контейнером ООLU377744 та переданий перевізнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Алідарт», що підтверджується коносаментом № D0116110802 від 21 листопада 2016 року. 
Зазначене підприємство на умовах укладеного 15 квітня 2016 року з ПП "АЗЧ Постач" договору №1504200-К про транспортно-експедиторське обслуговування доставило до Чернігівської митниці партію товару для митного оформлення.
З метою митного оформлення поставленої на умовах контракту партії товару декларант позивача-Приватне підприємство «Національні традиції» подав 5 січня 2017 року до Чернігівської митниці електронну митну декларацію IM 40 ДЕ №   102110001/2017/010018, в якій задекларував імпорт шин бензопили, бензокоси загальною митною вартістю у сумі 26652 доларів США. Митна вартість імпортованого товару визначена декларантом за ціною контракту (основним методом визначення митної вартості).
Для підтвердження заявленої митної вартості ввезеної партії товарів, позивач надав Чернігівській митниці документи: контракт № AB2916 від 2 вересня 2016 року; інвойс № BTCN2016614 від 16 листопада 2016 року; пакувальний лист до інвойсу №  BTCN2016614 від 16 листопада 2016 року; видаткову накладну № 0000002016614 від 16 листопада 2016 року; відвантажувальну специфікацію №  BTCN2016614/100614-1 від 21 листопада 2016 року; міжнародну товарно-транспортну накладну № 2900 від 4 січня 2017 року; коносамент № D0116110802 від 21 листопада 2016 року; листи Changxing Baite Import and Export Co., Lrd; листи Приватного підприємства «АЗЧ Постач»;прайс -лист, калькуляцію №  ВТСN2016614/01від 2 грудня 2016 року; звіт про оцінку майна № 05-07/01/02 від  4  січня 2017 року.
Після розгляду поданих для митного оформлення документів Чернігівська митниця дійшла висновку, що заявлена позивачем митна вартість товару документально не підтверджена і прийняла рішення про її коригування за резервним методом, внаслідок чого митну вартість було підвищено. Також Чернігівська митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації.
Підставою для прийняття спірних рішень Чернігівська митниця зазначила пункт 2 частини шостої статті 54 МК України, посилаючись на відсутність можливості здійснити розрахунки на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню, оскільки під час митного оформлення товару декларант не надав документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Причинами, які унеможливили визнання заявленої декларантом митної вартості у цих актах, зазначено:
-відсутність в порушення пункту 6 частини другої статті 53 МК України документального підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів;
-неповноту звіту про оцінку майна та його невідповідність вимогам Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»;
- невідповідність періоду дії наданої постачальником калькуляції собівартості товару з часу відвантаження (відвантаження здійснювалось після закінчення періоду дії калькуляції); 
- відсутність у прайс-листі інформації про період дії цін та країни, на які поширюється цінова пропозиція. 

За результатами судового розгляду суди дійшли висновку, що такі складові митної вартості оцінюваного товару, як витрати на транспортування, страхування не потребували додаткового підтвердження позивачем. Згідно з умовами Контракту витрати за перевезення товару до порту призначення покладались на продавця і були включені у його фактурну вартість, а страхування товару не здійснювалось. Тому у Чернігівської митниці були відсутні підстави для витребування додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей та прийняття спірних рішень. При цьому суди керувались правилами «Інкотермс 2010 року», вимогами статей 49 53, 58  МК України. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів у цій справі, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює митну справу.
Згідно зі встановленим МК України порядком митна вартість товару, який переміщується через митний кордон, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина перша статті 51  МК України). 
Декларант або уповноважена ним особа заявляють митну вартість товарів під час їх декларування у встановленому МК України порядку (частина перша статті 52 МК України). 
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України в митному режимі імпорту, здійснюється за основним та другорядними методами, у порядку, коли кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (стаття 57 МК України). 
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).
Умови та порядок застосування першого методу визначення митної вартості товарів встановлені статтею 58 МК України. 
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається за ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари (частина перша статті 49, частина четверта статті 58 МК України).
При цьому ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, у розумінні МК України, є загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Частина 10 статті 58 МК України визначає перелік витрат (складових митної вартості), з урахуванням яких повинна коригуватися ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари ввезені на митну територію у такому режимі, за умови, якщо вони не включались до цієї ціни.
До цих витрат, серед інших, віднесено і витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також витрати на страхування таких товарів (пункти 5, 7 частини десятої статті 58 МК України).
Частина друга статті 58 МК України містить заборону застосування основного методу визначення митної вартості, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна зі складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Загальними положеннями щодо митної вартості МК України передбачено перелік документів, якими декларант має підтвердити заявлену митну вартість товарів, зокрема: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; а якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У цій справі суди встановили, що на умовах Контракту та згідно з інвойсом поставка позивачу морським транспортом імпортованого товару здійснювалась на умовах CFR порт Одеса (вартість і фрахт) відповідно до Інкотермс- 2010 (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010),  що означає: продавець зобов`язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.
Коли фрахт оплачується продавцем, по суті він оплачується покупцем, так як витрати по фрахту звичайно включаються продавцем в загальну ціну товару.
Таким чином ціна імпортованого позивачем товару включала витрати на транспортування, і не підлягала коригуванню за правилами визначеними частиною десятою статті 58 МК України. 
На виконання вимог пункту 6 частини другої статті 53 МК України позивач підтвердив витрати на транспортування оцінюваних товарів доданими до митної декларації документами: Контрактом, інвойсом, пакувальним листом до нього, видатковою накладною, відвантажувальною специфікацією, коносаментом, який не містив застереження про оплату фрахту отримувачем вантажу (пункт 4 статті 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй щодо морського перевезення вантажів 1978 року (Гамбурські правила), калькуляцією собівартості товару від постачальника, в межах дії якої укладено Контракт, а також листами постачальника Changxing Baite Import and Export Co., Lrd та Приватного підприємства «АЗЧ Постач».
Зазначені документи містили відомості про умови поставки імпортованого товару, його ціну, асортимент та кількість.
Отже, ціна, що підлягала оплаті за імпортований товар, включала витрати на його транспортування і не підлягала коригуванню за правилами, визначеними частиною десятою статті 58 МК України,. 
Відповідач не посилався в спірних рішеннях та під час судового розгляду на розбіжності або ознаки підробки у поданих декларантом документах. 
З огляду на наведені норми МК України, підтверджені належними доказами встановлені у справі обставини, Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що, оскільки підтверджена доданими до митної декларації документами ціна отриманого позивачем за Контрактом товару включала витрати на його транспортування (фрахт), у відповідача не було підстав посилатися в спірних рішеннях на відсутність відомостей щодо числових значень такої складової митної вартості оцінюваного товару.
Доводи касаційної скарги про не підтвердження позивачем витрат на страхування імпортованого товару не ґрунтуються на нормах МК України, оскільки такі витрати  сторони Контракту не понесли, про що постачальник та позивач надали відповідні листи до документів на підтвердження митної вартості. Крім того, зазначеною причиною не обґрунтовувались підстави прийняття спірних рішень. 
Щодо додаткових документів, якими позивач підтверджував заявлену митну вартість товару: прайс-лист, звіт про оцінку товару, Колегія суддів  зазначає, що у розумінні частини другої статті 53 МК України такі документи не є обов`язковими і не можуть слугувати самостійною підставою для відмови у митному оформленні імпортованого товару за заявленою декларантом ціною.
Судове рішення у справі № 825/880/15-а (провадження К/800/32392/15), на яке скаржник послався у касаційній скарзі, ухвалювалось за інших фактичних обставин, згідно з якими оплата перевезення не здійснювалась постачальником.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення-без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.  341,  349,  350,  355,  356,  359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі № 820/584/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Головуючий                                                                                                    М. Б. Гусак

Судді                                                                                                               М. М. Гімон 

                                                                                                              Є. А. Усенко