Ухвала
Іменем України
 
09 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 331/10090/13-ц
провадження № 61-4787ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .
17 квітня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт на його ім`я, тому спадкування після її смерті повинно проводитися за заповітом.
Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру йому стало відомо про те, що приватним нотаріусом Кияниця Н. В. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , дані про особу, яка подала заяву про прийняття спадщини йому повідомлено не було.
У встановлений статтею 1270 ЦК України строк він звернувся до приватного нотаріуса Кияниця Н. В. з заявою про прийняття спадщини.
Проте, свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не отримав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно, які були вилучені з квартири спадкодавця кимось із її знайомих.
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 12 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.
Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 12 грудня 2014 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року у цій справі залишено без змін.
09 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав до Запорізького апеляційному суду заяву про перегляд вищезазначеного рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року у цій справі за нововиявленими обставинами, в якій просив заяву задовольнити, змінити рішення Апеляційного суду Запорізької області                  від 25 лютого 2015 року, визнавши за ним - ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року за нововиявленими обставинами у цій справі відмовлено.
20 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду              від 22 лютого 2021 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.   
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
Згідно частини третьої статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Встановивши, що  ОСОБА_1 подав 09 лютого 2021 рокузаяву про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року за нововиявленими обставинами із пропуском присічного строку, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті провадження.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький