ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/380/21
Провадження № 22-ц/4820/804/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року (суддя Шевчук В.В.) за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
в с т а н о в и в :
У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – банк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що 02.06.2011 року сторони уклали договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у анкеті-заяві ОСОБА_1 надав згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте,  ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.01.2021 року має заборгованість в сумі 52480,97 грн., з яких 41062,07 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 41062,07 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 11418,90 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії.
З урахуванням того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 41062,07 грн. та судові витрати.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 02.06.2011 року станом на 13.01.2021 року в сумі 41062,07 грн. та 2270 грн. судового збору.
Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору, оскільки крім заяви-анкети відповідачем була підписана довідка про умови кредитування, а отже він був особисто ознайомлений з умовами надання банківських послуг та з порядком проведення розрахунків.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування скарги зазначив, що судом застосовано норми права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Суд першої інстанції не встановив та не дослідив, що після підписання анкети-заяви від 02.06.2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 на який за весь час існування так і не було встановлено кредитного ліміту в 5000 грн., а сам рахунок мав термін дії 10/15. Також судом було проігноровано, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог в сумі 41062,07 грн. тіла кредиту посилається на заборгованості що виникла за рахунками НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та на підтвердження укладення договору кредитування надає анкету-заяву, умови, тарифи від 02.06.2011 року, які втратили чинність 10/15, а інших доказів на підтвердження заборгованості позивачем суду не подано. На думку апелянта, анкета-заява, Умови та Тарифи не є належними та допустимими доказами укладення кредитного договору та узгодження позивачем та відповідачем такої істотної умови кредитного договору як розмір кредитного ліміту.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог п.3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 02 червня 2011 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав  ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Цей договір був укладений сторонами шляхом підписання  ОСОБА_1  та представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому  ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, та погоджується з ними. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі – Закон №2664-ІІІ)). 
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення простроченого тіла кредиту тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого  ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду першої інстанції: розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.06.2011 року  ОСОБА_1 станом на 13.01.2021 року; анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02.06.2011 року; Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку у всіх дочірніх банках; довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 договір б/н; довідку про видані картки; виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н станом на 16.01.2021 року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.06.2011 року ОСОБА_1 станом на 13.01.2021 року має заборгованість в сумі 52480,97 грн., з яких 41062,07 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 41062,07 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 11418,90 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії.
Підписана відповідачем  ОСОБА_1  анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02.06.2011 року не містить процентної ставки за надані кредитні кошти, також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру (а.с.52).
Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 54-79), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років, а також інші умови.
Названі документи не підписані  ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 02.06.2011 року.
Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписана відповідачем 02.06.2011 року, не може вважатись підтвердженням належно обумовленої відсоткової ставки за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, оскільки вказана довідка видана по договору за № SAMDN50000045534695, в той час як анкета-заява підписана за договором №б/н, містить лише підпис особи та не містить підпису представника банку.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості за відсотками (простроченим тілом кредиту), неустойкою, комісією достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. 
Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 02.06.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав в повному обсязі.
Як вбачається із матеріалів справи, витрати відповідачем кредитних коштів (фактично отримані кошти) складають 161847,50 грн., а сума коштів внесена відповідачем на погашення кредитних коштів – 153384,42 грн., різниця фактично неповернутих коштів складає 8463,08 грн., а отже з відповідача на користь банку підлягає стягненню сума фактично отриманих та не повернутих ним коштів – 8463,08 грн. (а.с.17-30).
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 41062,07 грн., у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з відповідача на користь банку підлягає стягненню сума фактично отриманих та не повернутих ним коштів – 8463,08 грн. В решті позову слід відмовити.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. за подання позовної заяви.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26.04.2021 року відповідача звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути: 2270 грн. (сплачених судових витрат) ? 8463,08 грн. (задоволених позовних вимог) ? 41062,07 грн. (заявлених позовних вимог) = 467,86 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 8463,08 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 467,86 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

       Р.С. Гринчук

       А.М. Костенко