ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2021 р.                                                           Справа №909/1374/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                                Мирутенко О.Л. 
                                                                                          Скрипчук О.С. 
секретар судового засідання Кобзар О.В.
розглянувши          апеляційну скаргу Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури за вих.№ 24-33вих-21 від 19.01.20221 (вх. № ЗАГС 01-05/315/21 від 21.01.2021)
на рішення                    Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 (суддя Кобецька С.М., повний текст складено 31.12.2020)
у справі                     № 909/1374/19
за позовом:                              Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 
                                                            1). Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, м. Івано-Франківськ
                                                            2). Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, м. Івано-Франківськ 
до відповідача:           Фізичної особи-підприємця Демковича Ігоря Богдановича, смт. Лисець, Тисменицький район, Івано-Франківська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:          Міністерство освіти і науки України, м. Київ
про                                                   визнання недійсним договору оренди, зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та повернути його державі

за участю учасників справи:
від прокуратури: Букаловська Л.Є. - прокурор (службове посвідчення № 057862 від 05.11.2020)
від позивача-1: Гречко Х.М. - представник (довіреність №63 від 18.12.2020)
від позивача-2: Протас В.В. - представник, Квасниця О.А. - представник 
від відповідача: не з`явилися 
від третьої особи: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
          Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до ФОП Демковича І.Б. про визнання недійсним договору оренди №09/19 від 18.03.2019, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу та ФОП Демкович І.Б.; зобов`язання ФОП Демковича І.Б. звільнити нежитлове приміщення площею 96,6кв.м., що розміщене за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та повернути його державі в особі користувача на праві повного господарського відання Івано-Франківському національному технічному університету нафти і газу. 
          Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 у справі № 909/1374/19 у позові відмовлено повністю. 
          Приймаючи вищевказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що Міністерством освіти і науки України, як органом, уповноваженим управляти державним майном, було надано дозвіл передати в оренду спірні нежитлові приміщення, з метою розміщення торгового об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи. На момент укладення між сторонами договору оренди державного майна № 09/19 від 18.03.2019 діяла нова редакція ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту" (набрала чинності 19.01.2019), якою надано право передавати в оренду майно державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний договір укладено між сторонами без порушення норм чинного законодавства, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
          Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури оскаржив його в апеляційному порядку.
          В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, скаржник звертає увагу суду на те, що оскаржуваний договір оренди державного майна №09/19 від 18.03.2019 укладено з порушенням вимог статей 80, 81 Закону України "Про освіту", зокрема нежитлове приміщення площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6, що перебуває на балансі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, передано в оренду ФОП Демковичу І.Б. для розміщення торгівельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, що жодним чином не пов`язано з навчальним процесом, а тому такий правочин, на думку прокурора, підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України з застосуванням наслідків недійсності - звільнення об`єкта оренди та повернення його державі. Окрім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у порушення ст. 80 Закону України "Про освіту" у договорі відсутнє визначення можливості органу управління користуватися нерухомим майном відповідно до законодавства, що є однією з обов`язкових умов передачі майна в оренду. 
          Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 справу №909/1374/19 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 у справі №909/1374/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2021.
          Ухвалою суду від 23.02.2021 розгляд справи було відкладено на 16.03.2021.
          Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 02.03.2021 судді Плотніцького Б.Д. та перебуванням судді Кордюк Г.Т. у відпустці в період з 19.03.2021 по 02.04.2021 справу №909/1374/19 розподілено до розгляду судді Мирутенку О.Л. та судді Скрипчук О.С., у зв`язку з чим склад колегії сформовано з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.
          Ухвалою суду від 29.03.2021 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури відбудеться 11.05.2021.
          Ухвалою суду від 11.05.2021 розгляд справи відкладено на 19.05.2021.
          В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
          Представник позивача-1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у письмовому міркуванні (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1320/21 від 22.02.2021), просить суд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 у справі №909/1374/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
          В судовому засіданні представники позивач-2 також проти доводів апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у письмовому міркуванні (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1320/21 від 22.02.2021), просять суд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 у справі №909/1374/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
          Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні 19.05.2021 не забезпечив. В попередніх судових засіданнях представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1789/21 від 09.03.2021), просив суд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 у справі №909/1374/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
          Третя особа участі уповноваженого представника в жодному судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.
          Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
          ФОП Демкович І.Б. звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області з листом б/н від 24.09.2018, у якому просив укласти договір оренди державного майна, а саме частини нежитлового приміщення, площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6 по вул. С.Тичини, 8, м. Івано-Франківськ, з метою розміщення торгового об`єкту з продажу продовольчих товарів терміном на 2 роки 10 місяців.
          Листом №64-32-15 від 12.09.2018 (а.с. 133 т.І) балансоутримувач майна - Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу погодив укладення договору оренди з потенційним орендарем.
           18.09.2018 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області звернулось до Міністерства освіти і науки України з листом №07-05-02034 (а.с. 134 т.І) щодо можливості надання в оренду державного майна.
          Враховуючи пропозиції Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належить до сфери управління МОН (протокол №17 від 24.10.2018) Міністерством освіти і науки України, як органом уповноваженим управляти державним майном надано Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській області дозвіл №1/11-12518 від 15.11.2018 на передачу в оренду нежитлового приміщення, площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6 по вул. С.Тичини, 8, м. Івано-Франківськ, з метою розміщення торгового об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи та зобов`язано керівників враховувати напрямок діяльності орендаря з метою забезпечення збереження умов безпечної роботи закладу (а.с. 135 т.І). 
           18.03.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (орендодавець), Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу (балансоутримувач) та ФОП Демковичем І.Б. (орендар) укладено договір оренди державного майна №09/19 (а.с. 26-31).
          Відповідно до п.1.1., 1.2. даного договору орендодавець за участю балансоутримувача передає, а орендар приймає у строкове платне користування для розміщення торгового об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення, площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6 по вул. С.Тичини, 8 в м. Івано-Франківськ.
          Вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункти 2.1., 2.2. договору).
          Розділом 6 договору сторонами погоджено порядок та умови сплати орендної плати. Так, згідно з пунктами 3.1., 3.6. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ №786 від 04.10.1995 зі змінами та перераховується орендарем щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним і перераховується: 50% до державного бюджету; 50% балансоутримувачу. 
          Відповідно до пункт 11.1.договору, останній укладений строком на 2 роки 11 місяців та діє з 18.03.2019 до 18.02.2022.
          На виконання умов договору орендодавець за участю балансоутримувача передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення, площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6 по вул. С.Тичини, 8  в м. Івано-Франківськ, що засвідчено сторонами у підписаному та скріпленому печатками акті приймання-передачі державного майна від 18.03.2019.
          Предметом судового розгляду є вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди державного майна №09/19 від 18.03.2019, звільнення об`єкта оренди та повернення його державі.
          При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.
          Частинами 1,2 статті 16 Цивільного кодексу України гарантовано право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
          Статтею 203 ЦК України   встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
          За змістом   статті 215 ЦК України   вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину,   так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
          У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
          За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
          Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними   на момент їх вчинення (укладення)   і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у   постанові   Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17).
          Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності урегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
          Згідно з ст.5 вказаного Законом України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.
          Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.
          Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (частина 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
          Державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина 1 статті 3 Закону України "Про вищу освіту").
          Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014 Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
          Пунктом 4.1. Статуту Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №43 від 18.01.2019 визначено, що Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету, як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та у сфері управління якого перебуває Університет.
          Як було зазначено вище, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області на виконання приписів статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на підставі звернення потенційного орендаря - ФОП Демковича І.Б. та погодження  балансоутримувача майна - Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, звернувся до органу уповноваженого  управляти спірним державним нерухомим майном щодо можливості надання в оренду державного майна. В свою чергу Міністерство освіти і науки України надало дозвіл Фонду державного майна України по Івано-Франківській області на укладення договору оренди нежитлового приміщення, площею 96,6кв.м., першого поверху гуртожитку №6 по вул. С.Тичини, 8, м. Івано-Франківськ, з метою розміщення торгового об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи. 
          З огляд на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що учасниками справи було дотримано процедуру, визначену законодавством для укладення договору оренди.
          Згідно з частиною 1 статті 80 Закону України "Про освіту" (в редакції Закону №2661-VIII від 20.12.2018, набрав чинності 19.01.2019) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.
          Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства (частина 4 статті 80 Закону України "Про освіту" в редакції Закону №2661-VIII від 20.12.2018, набрав чинності 19.01.2019). 
          Відповідно до п.2, 5 статті 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого   постановою Кабінету міністрів України від 27.08.2010 №796   до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти; виробництво та реалізація продукції громадського харчування, організація її споживання.
          Як вбачається з витягу з ЄДРПОУ видом діяльності ФОП Демковича І.Б. є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. 
          Пунктом 1.2. договору №09/19 визначено, що приміщення передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.
          До продовольчих товарів відносяться товари, що представляють собою харчові продукти в натуральному або переробленому вигляді, призначені для використання людиною в якості їжі, бутильована питна вода, безалкогольні напої, а також біологічно активні добавки.
          Передане в оренду приміщення площею 96,6кв.м., по вул. С.Тичини, 8 в м. Івано-Франківськ є приміщенням першого поверху гуртожитку №6.
          Студентські гуртожитки університету призначені для проживання студентів на період навчання. 
          З долученого до матеріалів справи Переліку діючих договорів оренди вбачається, що в приміщенні гуртожитку №6 не має жодного закладу харчування (кафе, їдальні).
          З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів в приміщенні гуртожитку хоча і не має безпосереднього відношення до освітнього процесу, але має істотне відношення до обслуговування учасників освітнього процесу, оскільки покращує умови для проживання та навчання студентів.
          Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення між сторонами договору оренди державного майна діяла нова редакція частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" (набрала чинності 19.01.2019), якою надано право передавати в оренду майно державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Відтак, правових підстав для висновку про те, що оскаржуваний договір укладено між сторонами з порушенням закону, що є обов`язковою умовою для визнання його недійсним в розумінні приписів 203, 215 Цивільного кодексу України немає.
          Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
          Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
          Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
          Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
          Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківськ області від 29.12.2020 у справі №   909/1374/19 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.
5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.
6.          Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           О.Л. Мирутенко 
                                                                                                    О.С. Скрипчук