Номер провадження: 22-ц/813/6090/21 
Номер справи місцевого суду: 522/12415/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д.,
Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В., 

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року відкрито провадження в даній справі. Визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засіданні призначено на 03 вересня 2020 року.
03 вересня 2020 року у зв`язку з неявкою учасників справи судове засідання відкладено на 02 листопада 2020 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року судовий розгляд справи відкладено на 18 листопада 2020 року. Визнано обов`язковою явку представника АТ КБ «ПриватБанк».
У судове засідання 18 листопада 2020 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року визнано явку представника АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання на 10 грудня 2020 року обов`язковою.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 15 квітня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін. 
Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Здійснивши аналіз вказаних норм законодавства, можна зробити висновок, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: 1) повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; 2) повідомлення позивача про судове засідання належним чином; 3) відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; 4) нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; 5) від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов, не дає права суду залишати позов без розгляду.
Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №759/6512/17 (провадження №61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі №686/31597/19 (провадження №61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі №450/1805/18 (провадження №61-2329св20).
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» повторно не з`явилась у судове засідання без поважної причини, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дає право суду залишити позовну заяву без розгляду.
Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Як вбачається з позовної заяви, представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. (а.с. 1-5).
Також разом із позовною заявою позивачем подано клопотання, в якому АТ КБ «ПриватБанк» просить розглядати його позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача, крім того зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, клопотання та заяви з боку позивача відсутні (а.с. 80)
Таким чином, позивач скористався наданим ЦПК України правом на подання заяви про розгляд справи за його відсутності. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено подання заяви про розгляд справи без участі позивача на кожне судове засідання. Однак, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Таким чином, за наявності матеріалах справи клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи без участі їх представника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки обов`язковою умовою для залишення позовної заяви без розгляду є повторність неявки особи в судове засідання або не повідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі. 
У випадку, коли від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, але його відсутність перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою відповідно до пункту 5 частини другої статті 223 ЦПК України. 
Матеріалами справи встановлено, що ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року та 18 листопада 2020 року явка представника АТ КБ «ПриватБанк» визнавалась обов`язковою на судові засідання призначені на 18 листопада 2020 року та 10 грудня 2020 року. 
При цьому, визнання явки позивача обов`язковою та неявка позивача, участь яких у засіданні визнана судом обов`язковою, може мати наслідком залишення позовної заяви без розгляду за правилами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, лише в тому випадку, коли його неявка до суду перешкоджає розгляду справи.
Однак, апеляційний суд не вбачає, а суд першої інстанції не вказав, з яких саме підстав неможливо розглянути справу за відсутності представника позивача та жодним чином не вмотивував, яким чином неявка представника банку перешкоджає розгляду справи.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано: оригінал розрахунку заборгованості; оригінал виписки по рахунку; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідку про видані картки; копію заяви позичальника; витяг з «Тарифів»; витяг з «Умов та Правил надання банківський послуг»; копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківський послуг»; копія документу, що підтверджує особу відповідача; фото клієнта з карткою та інше. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду відповідь на відзив з додатками та додаткові пояснення з додатками, в яких чітко висловлена позиція позивача (а.с. 1-84, 105-117, 126, 137-145).
Тому, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції мав можливість вирішити справу на підставі наявних в ній доказів та висловленої позиції позивача, підтверджених відповідними поясненнями та доказами, однак суд фактично ухилився від вирішення справи по суті.
Крім того, апеляційний враховує, що дана справа згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною та повинна бути розглянута протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження. За правилами Цивільного процесуального Кодексу України у суді першої інстанції у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Тому, суд першої інстанції мав можливість надати оцінку долученим до позовної заяви і додатково поданим доказам, та на їх підставі ухвалити відповідне рішення.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367-371, 374, 376, 379, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 рокускасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено: 15 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк