Ухвала
Іменем України

03 червня 2021 року
м. Київ
Справа № 717/1418/20
Провадження № 51-2456 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого                 ОСОБА_5 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Кельменецького районного суду від 02 вересня 2020 року, зміненого ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді шести місяців арешту, 
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Кельменецький районний суд Чернівецької області вироком від 20 січня 2020 року визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185  КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 4 місяці. 
На підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Кельменецького районного суду від 02 вересня 2020 року, зміненого ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 5 місяців. Вирішив питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 13 листопада 2020 року близько 14 години 35 хвилин на дорозі біля с. Новоселиця Дністровського району Чернівецької області з метою вчинення крадіжки через праві бокові двері проник до салону автомобіля ОСОБА_6 , який стояв на узбіччі, звідки таємно намагався викрасти 400 доларів США, що становило 11278,52 грн. Однак, він не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та затриманий у салоні автомобіля потерпілим ОСОБА_6 .
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_4 просить змінити вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області та ухвалу Чернівецького апеляційного суду і призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу. Захисник вважає, що  суди при призначенні покарання не взяли до уваги докази, які могли істотно вплинути на прийняття рішень; належним чином не врахували обставини, що пом`якшують покарання, і дані про особу винного, його позитивну характеристику за місцем проживання, перебування на його утриманні непрацездатної матері, відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_5  у вчиненні інкримінованого злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного засудженому покарання та можливості його пом`якшення, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. 
За відсутності обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий.
Також судом було враховано досудову доповідь органу пробації, у якій зазначено, що, враховуючи інформацію, яка характеризує особу ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного злочину, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання, наближеного до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, і визначив остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 5 місяців.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , яка є аналогічною за змістом і доводами її касаційній скарзі, обґрунтовано вказав, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, в період не знятої та не погашеної судимості знову вчинив злочин проти власності, тому не знайшов підстав для пом`якшення призначеного покарання. При цьому судом було спростовано доводи апеляційної скарги щодо неврахування таких  обставин як відшкодування завданої шкоди та щире каяття. Як вказав апеляційний суд, шкоду потерпілому було відшкодовано, оскільки ОСОБА_5 не довів злочин до кінця і був викритий потерпілим, при цьому в суді вину визнав лише частково. Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогамст. 419 КПКУкраїни.
Тому колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни судових рішень з метою пом`якшення призначеного покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість з підстав, що зазначені у касаційній скарзі.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                ОСОБА_3