Номер провадження: 22-ц/813/5831/21 
Номер справи місцевого суду: 522/26382/15-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М.,Цюри Т.В.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
-про поділ майна подружжя,- 

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
30 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 24 листопада 1990 року по 28 жовтня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 
У період шлюбу було придбано згідно договору купівлі-продажу №1-4896 від 09 листопада 2001 року квартиру яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м. та
Згідно договору купівлі-продажу №154 р№8312, від 22 червня 2007 року нежитлове приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м.. 
Позивач вважає, що вони придбані під час шлюбу, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. 
Просив здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири що розташована за адресом АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м. та визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення що розташоване у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_2  про поділ майна подружжя задоволено.
Визнано квартиру розташовану за адресом АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м. та нежитлове приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м. об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири що розташована за адресом АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення що розташоване у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та прийняти постанову, про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що за час спільного проживання сторонами були укладені кредитні договори та вони виступали поручителями один одного та кредити отримували в інтересах сім`ї. Суд не дослідив цих обставин, не надав їм оцінку .
Одночасно посилається на те, що суд розглянув справу без належного повідомлення про час та місце судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.
В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.
Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК  України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.
Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що оскільки зазначені об`єкти нерухомого майна придбані під час шлюбу, вони є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу між ними, в рівних частинах .
       Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.        Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 листопада 1990 року. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси 28 жовтня 2014 шлюб між сторонами було розірвано.
Згідно договору №1-4896 від 09 листопада 2001 року сторонами було придбано квартиру яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., договір купівлі-продажу було оформлено на відповідача.
Згідно договору купівлі-продажу №154 р№8312, від 22 червня 2007 року сторонами було придбано нежитлове приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м, договір купівлі-продажу було оформлено на відповідача.
       Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
       У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
       Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до положень частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, зважаючи на їх очевидність.
       З урахуванням встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що квартира, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м. 
та нежитлове приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м. придбано сторонами за період перебування у шлюбі, презумпція спільної сумісної власності не спростована, а тому на нього поширюється режим спільного сумісного майна.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом не вивчалося питання стосовно участі кожного з подружжя з врахуванням боргових зобов`язань.
Перевіривши вказані доводи скаржника, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України), а тому не приймається до уваги.

Відповідно до п.п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Враховуючи, що сторони не були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , оскільки судові повістки повернуті « за закінчення строку зберігання», що не є належним повідомленням про розгляд справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення, так як справу розглянуто за відсутності сторін, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду так як учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року скасувати, прийняти постанову.
Позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати квартиру розташовану за адресом АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м. та нежитлове приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м. об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири що розташована за адресом АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення що розташоване у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

Т.В.Цюра