Справа № 159/6470/20 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/644/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 
секретар судового засідання – Вакіна Д.О.,
з участю позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року,

                                       В С Т А Н О В И В:
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вони з відповідачем являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За навчання дочки у вересні 2020 року, коли вона ще була неповнолітня позивач сплатила кошти у розмірі 23300 грн. та 6000 грн. за проживання у гуртожитку, чим понесла додаткові витрати, половину яких – 14650 грн.  просила стягнути із відповідача на її користь.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення і ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та розглянути справу у його відсутності. 
У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що понесені позивачем витрати не є додатковими, а тому позов не підлягає до задоволення.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, неправильно застосувавши норми матеріального права та дослідивши подані сторонами докази.
Судом встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Із довідки № 39/20 від 05.10.2020, договору №115/20-А про надання освітніх послуг від 15.09.2020 та договору №2-А/2020-вс про надання додаткових освітніх послуг вільним слухачам від 15.09.2020, укладених між Національним університетом «Острозька академія» та позивачем вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою першого курсу заочної форми навчання у Національному університеті «Острозька академія» та вільним слухачем у цьому навчальному закладі (а.с.6, 7, 8).
Згідно копій квитанцій №№ 77, 78 від 21.09.2020 позивачем за проживання дочки у студентському гуртожитку сплачено кошти у розмірі 6000 грн. та за її навчання в НУ «Острозька академія» сплачено кошти у розмірі 23300 грн. (а.с.9).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з вимогами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Здобуття спеціальності, яка надасть дитині у майбутньому забезпечити себе самостійно роботою та відповідно засобами для існування – є тими особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), на які сторони зобов`язані нести додаткові витрати, у зв`язку із навчанням неповнолітньої дитини в Національному університеті «Острозька академія». 
Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із навчанням дочки.
Разом із тим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме щодо відшкодування таких витрат, розрахованих за період з вересня по грудень 2020 року – тобто за період неповноліття дочки, який у силу вимог ст.185 СК України зобов`язує батьків нести такі додаткові витрати.
Договором №115/20-А про надання освітніх послуг від 15.09.2020 визначено розмір плати за надання освітньої послуги за період 01.09.2020 – 30.06.2024, який становить 54960 грн. (а.с.7). За один курс навчання, який включає у себе 10 навчальних місяців, це становить 13740 грн. (54960:4). Таким чином, за період з вересня по грудень 2020 року цей розмір становить 5496 грн. (13740:10х4). 
Договором №2-А/2020-вс про надання додаткових освітніх послуг вільним слухачам від 15.09.2020 визначено розмір плати за надання освітньої послуги за період 01.09.2020 – 30.06.2021, який становить 9160 грн. (а.с.8). Таким чином, за період з вересня по грудень 2020 року цей розмір становить 3664 грн. (9160:10х4). 
За 10 місяців проживання у гуртожитку позивачем сплачено 6000 грн., у зв`язку із чим за період з вересня по грудень 2020 року цей розмір становить 2400 грн. (6000:10х4). 
Таким чином, понесені позивачем додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини щодо отримання відповідної освіти) повинен відшкодувати відповідач, у зв`язку із чим позов підлягає до часткового задоволення.
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що з нього судовим рішенням стягнуто аліменти на утримання дочки, що його співмешканка являється інвалідом 3 групи та що він також зобов`язаний утримувати своїх батьків – відхиляються апеляційним судом, оскільки відшкодування додаткових витрат не залежить від сплати аліментів, а співмешканка та батьки отримують соціальну допомогу у вигляді пенсії, чим самостійно забезпечують потреби свого життя на відміну від неповнолітньої дитини.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо відмови у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд  
                                            П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7896 (сім тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. понесених додаткових витрат на дитину за період з вересня по грудень 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.  

Головуючий – суддя  

Судді