П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/6349/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський Олександр Ванадійович   
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
25 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з  позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП у Вінницькій області щодо відсутності розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 14.09.2019 про проведення службового розслідування за фактом ймовірного використання одних і тих же свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) при складанні адміністративних матеріалів у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 інспектором СРПП № 4 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 ;
- зобов`язати ГУ НП у Вінницькій області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 14.09.2019 про проведення службового розслідування за фактом ймовірного використання одних і тих же свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3  ) при складанні адміністративних матеріалів у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 інспектором СРПП № 4 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Присяжнюком Д.І. та повідомити про суть прийнятого рішення за результатом такого розгляду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи встановлено, що 17.09.2020 позивачка через свого представника адвоката Ходак В.В. направила до ГУ НП у Вінницькій області заяву, в якій просила провести службове розслідування за фактом ймовірного використання одних і тих же свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) при складанні адміністративних матеріалів у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 інспектором СРПП № 4 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 та притягнути його до дисциплінарної відповідальності; відсторонити лейтенанта поліції ОСОБА_4 від несення служби на період проведення службового розслідування та досудового розслідування у кримінальному провадженні №62020240000000153 від 12.02.2020, що проводиться ГУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому.

15.10.2020 на адресу адвоката ОСОБА_5 за вихідним № 20/Х-762 направлена відповідь. У відповіді відповідачем вказано, що під час перевірки встановлено, що позивачці раніше надавалась відповідь з приводу зазначення в адміністративних матеріалах свідків та роз`яснення, що в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал у Національної поліції України" під час унесення інформації про правопорушників не передбачено внесення відомостей про свідків правопорушень, а тому свідки, які зазначені в адміністративних матеріалах, не обліковуються; після складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень матеріали скеровуються для прийняття рішення до суду,  де і в подальшому зберігаються. Крім того, як зазначив відповідач, чинним законодавством обмеження щодо залучення одних і тих же свідків не встановлені. Таким чином, на думку відповідача, не встановлені обставини, які  б давали підстави для проведення службового розслідування. Також у відповіді проінформовано, що питання відсторонення поліцейського від виконання посадових обов`язків  визначено ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України і застосовується як тимчасовий захід на час проведення службового розслідування або у разі вчинення ним корупційного правопорушення, або правопорушення, пов`язаного з корупцією (відповідно до Закону України "Про запобігання корупції"), а також якщо поліцейському повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової діяльності (в порядку, визначеному законом).

Вважаючи, що відповідачем неналежно розглянуто її звернення, а саме в частині непризначення службового розслідування, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. 

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Так, зокрема, скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").
Згідно з частинами першою, третьою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно зі статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною першою статті 20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Водночас, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 №930, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за №1493/31361, затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України (далі - Порядок №930).
Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку №930 громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.
Розділом V Порядку №930 передбачений такий порядок розгляду скарг громадян:
1. Скарга на дії чи рішення органу (підрозділу) поліції або їх посадових осіб подається в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до законодавства України, у разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Розгляд скарг громадян на дії (бездіяльність) працівників органів (підрозділів) поліції здійснюється в порядку, передбаченому цим Порядком.
2. За кожною скаргою громадян на наявність порушень чи недоліків у роботі органів (підрозділів) поліції або на дії (бездіяльність) поліцейських проводиться ретельна перевірка органом чи підрозділом поліції, до якого звернувся зі скаргою громадянин, або тим органом (підрозділом) поліції, якому доручено проведення відповідної перевірки керівництвом Національної поліції України.
3. За результатами перевірки виконавець складає і подає на розгляд керівнику органу (підрозділу) поліції або його заступникам рапорт (доповідну записку), в якому (якій) зазначає чи підтвердилися наведені відомості (факти) та яких заходів вжито для усунення виявлених порушень або недоліків.
Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова відповідь.
4. Рішення за розглядом скарги громадянина приймає керівник органу (підрозділу) поліції (або його заступник), у провадженні якого знаходиться скарга.
У разі визнання скарги громадянина обґрунтованою або такою, що підлягає задоволенню, забезпечується повнота і своєчасність її розгляду, приймаються рішення відповідно до законодавства України і негайно вживають заходів щодо поновлення порушених прав громадянина.

Рішення вищого органу поліції за результатами розгляду скарги у разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в установлений законодавством України строк.
5. Забороняється надсилати скарги громадян для розгляду тим органам (підрозділам) поліції або їх посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, а також тим, які не мають повноважень для їх розгляду.
6. У разі необхідності підпорядкованому органу (підрозділу) поліції може бути доручено проведення додаткової перевірки конкретних обставин чи відомостей (фактів), викладених у зверненні громадянина, відповідно до законодавства України.
7. Розгляд і вирішення скарги, поданої з порушенням зазначеного строку, можуть бути здійснені у разі поновлення органом (підрозділом) поліції чи посадовою особою, що розглядає скаргу, строку, якщо буде визнано, що він порушений з поважних причин.

Тож, з матеріалів справи видно, що позивачка не погоджується з наданою ГУ НП у Вінницькій області відповіддю на її заяву, якою відмовлено у проведенні службового розслідування за фактом ймовірного використання одних і тих же свідків при складанні адміністративних матеріалів у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 інспектором СРПП № 4 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Присяжнюком Д.І.

Водночас, відповідно до статті 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
У статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 №893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Обставини, які зумовлюють призначення службового розслідування, наведені у пункті 2 розділу ІІ Порядку №893.
Аналіз норм Порядку №893 свідчить, що прийняття рішення про призначення щодо поліцейського службового розслідування є дискреційним повноваженням керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Таке рішення у формі наказу керівник приймає на підставі заяв, скарг та повідомлень громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапортів тощо. 
Керівник може прийняти рішення про призначення службового розслідування щодо поліцейського за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку у його діях.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2020 старшим інспектором ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області майором поліції Ю. Жилою  складено доповідну записку, погоджену т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області майором поліції О. Табаковим, про результати розгляду звернення ОСОБА_6 щодо проведення службового розслідування по факту використання як свідків одних і тих же осіб  під час оформлення адміністративних матеріалів ОСОБА_7  у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 та відсторонення останнього від виконання службових обов`язків.
У доповідній записці зазначено, що під час проведення перевірки за зверненням ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 встановлено, що підстави для проведення службового розслідування та відсторонення поліцейського ОСОБА_7  від виконання службових обов`язків за фактами, викладеними у зверненні відсутні. 
Як видно із доповідної записки, під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що   ОСОБА_8 та її представник адвокат В. Ходак неодноразово зверталися до ГУ НП у Вінницькій області з приводу протиправних дій інспектора СРПП Оратівського ВП Гайсинського ВП старшого лейтенанта поліції   ОСОБА_7 під час оформлення адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП відносно заявниці. 
Відповідачем враховано висновок службового розслідування від 06.05.2020 за фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_8 щодо вчинення кримінального правопорушення окремими працівниками поліції Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області, відповідно до якого встановлено порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції Д.Присяжнюком. 
Відповідачем під час проведення перевірки за зверненням ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_6 раніше надавалась відповідь з приводу зазначення в адміністративних матеріалах свідків та роз`яснено, що в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал у Національної поліції України" під час унесення інформації про правопорушників не передбачено внесення відомостей про свідків правопорушень, а тому свідки, які зазначені в адміністративних матеріалах, не обліковуються. 
Також перевіркою встановлено, що у зазначений у зверненні період ОСОБА_7 відносно ОСОБА_8 виносилися дві постанови, в яких свідки не зазначалися, та складався один адміністративний протокол із зазначенням вказаних свідків, а тому звідки у адвоката ОСОБА_6 виникли припущення про зазначення на постійній основі поліцейським одних і тих же свідків, не зрозуміло. У доповідні записці зазначено, що у зверненні ОСОБА_6 не вказує на будь-які протиправні дії з боку поліцейського Д. Присяжнюка, порушенням на його (представника позивача) думку є залучення одних і тих же свідків, однак чинним законодавством обмеження щодо залучення одних і тих же свідків не встановлені.
Отже, відповідачем на виконання пунктів 2, 3 Розділу V Порядку №930 проведена перевірка заяви позивача, за результатами перевірки складено доповідну записку, в якій зазначено про відсутність підстав для проведення службового розслідування та відсторонення поліцейського ОСОБА_7 від виконання службових обов`язків за фактами, викладеними у зверненні.
За результатами розгляду звернення позивачеві надано у встановлений законом строк відповідь.

Колегія суддів зауважує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Таким чином, судом першої та апеляційної інстанції з`ясовано, що  будь-яких протиправних дій з боку поліцейського Присяжнюка Д. відповідачем під час перевірки заяви позивача від 14.09.2020 не встановлено, а дії відповідача щодо прийняття рішення про призначення службового розслідування у межах компетенції є дискреційними.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо належного розгляду відповідачем звернення ОСОБА_1 від 14.09.2019 про проведення службового розслідування за фактом ймовірного використання одних і тих же свідків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3  ) при складанні адміністративних матеріалів у період з 01.01.2019 по 12.11.2019 інспектором СРПП № 4 Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Присяжнюком Д.І.,  та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.