ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. 	Справа № 480/5760/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець,  м. Суми,  по справі № 480/5760/20
за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА"  
до               Головного управління Держгеокадастру у Сумській області                       
про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрівка" (далі по тексту ТОВ «Юрівка», позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту – ГУ Держгеокадастру у Сумській області, відповідач), в якому просило припис відповідача від 13.08.2020 № 389-ДК/0146Пр/03/01-20 визнати протиправним та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що припис від 13.08.2020 №389-ДК/0146Пр/03/01-20, винесений відповідачем є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в ньому не зазначено які саме заходи з охорони земель та екологічні обмеження було порушено позивачем під час обробки земельних ділянок.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі №480/5760/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису – задоволено.
Визнано протиправним і скасовано припис Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 389-ДК/0146Пр/03/01-20 від 13 серпня 2020 року.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрівка» (пл. Бердицького, буд. 6, с. Юрівка, Конотопський район, Сумська область, 41674, код ЄДРПОУ 34072392) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 39765885) суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі  2000 (дві тисячі)  грн. 00 коп. 
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що присуджена судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. є неспівмірною з обсягом виконаної адвокатом роботи, оскільки за таку суму неможливо отримати кваліфіковано професійну правову допомогу в необхідному обсязі. Наполягає, що заявлені витрати на оплату наданих позивачеві послуг з правової допомоги підлягали відшкодуванню в повному обсязі, оскільки їх види, які відображено в акті приймання-передачі послуг повністю відповідають переліку, визначеному постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16. Крім того, зауважує, що суд першої інстанції, в порушення приписів ч.6 ст. 134 КАС України, за відсутності клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, самостійно, з власної ініціативи зменшив належну позивачу суму витрат на правничу допомоги з заявлених до стягнення 31000 грн до 2000 грн. У зв`язку з викладеним, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу не можна вважати законним та обґрунтованим у розумінні норм статті 242 КАС України, відтак останнє підлягає скасуванню згідно з пп. 1, 3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України. 
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилаючись на приписи ч.9 ст. 139 КАС України, ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наполягав, що позивачем не надано достатніх доказів того, що дана справа потребувала значних затрат часу та вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а тому понесені витрати на оплату послуг адвоката Тукмана Є.Г. є необгрунтованими.  
Крім того зазначив, що позовну заяву та апеляційну скаргу підписано самим директором ТОВ "Юрівка", що спростовує твердження представника позивача про те, що вказані документи складались саме ним. Не підтверджує цієї обставини і посилання адвоката на наявність на кожному з процесуальних документів, поданих стороною позивача, застереження про складання їх саме представником позивача, з огляду на факт їх підписання саме керівником ТОВ "Юрівка", як відповідальною особою. Враховуючи вищевикладене, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача правничої допомоги у розмірі 31000 грн безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2020 позивачем подано заяву про стягнення з відповідача судових витрат з надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 31000,00 грн.(а.с.34). 
В свою чергу представником відповідача подано відзив на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому зазначено про необґрунтованість та безпідставність вимоги про стягнення вказаних витрат.
Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, відзив відповідача на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, вважав, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 2000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову.
Надаючи оцінку вказаному рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин першої та другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Виходячи зі змісту пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
В силу частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт. 
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з приписами частини 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України). 
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. 
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно наданого представником позивача акту приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020, адвокатом надано позивачу наступні послуги з правової допомоги:
- здійснення особистого прийому уповноваженої особи Клієнта з питання надання консультацій про положення чинного законодавства, зокрема статей 25, 35, 37 Закону України «Про охорону земель», статті 20 Закону України «Про землеустрій», статей 22, 111 Земельного кодексу України, в аспекті захисту позиції Клієнта, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години;
- збір та опрацювання всіх документальних матеріалів, які мають відношення або пов`язанні із захистом позиції Клієнта, надання їм правової оцінки, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 1 година;
- розроблення, структуризація та складання процесуальних документів: позовної заяви від 31.08.2020 про визнання протиправним та скасування припису, супровідної заяви від 31.08.2020, оформлення документальних матеріалів додатків цих документів, подання позовної заяви на підпис уповноваженої особи Клієнта, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 6 годин
- надання Клієнту роз`яснень щодо судової практики по спірним правовідносинам, схожим з предметом спору у справі № 480/5760/20 - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 1 година. 
Загальна вартість вказаних послуг, із врахуванням вартості 1 години роботи адвоката на рівні 3100 грн, становить 31000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31000 грн позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 21.08.2020, укладеного між ТОВ «Юрівка» та адвокатом Тукманом Євгеном Григоровичем, акту приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020 та прибуткового касового ордеру № 1-13-11/20 від 13.11.2020 на суму 31 000 грн.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).
Приписами частини 7 статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Так, як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2020 від представника відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с 118), в якому він зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів того, що дана справа потребувала значних витрат часу та вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а тому понесені витрати на оплату послуг адвоката Тукмана Є.Г. не є співмірними. Крім того, справа №480/5760/20 не відноситься до категорії складних, є типовою справою, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 31000 грн. є безпідставними та необґрунтованими. 
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.
Так, з приводу заявлених до відшкодування представником позивача витрат на правничу допомогу за здійснення особистого прийому уповноваженої особи клієнта з питання надання консультацій про положення чинного законодавства, зокрема статей 25, 35, 37 Закону України «Про охорону земель», статті 20 Закону України «Про землеустрій», статей 22, 111 Земельного кодексу України, в аспекті захисту позиції клієнта; за збір та опрацювання всіх документальних матеріалів, які мають відношення або пов`язанні із захистом позиції клієнта, надання їм правової оцінки; оформлення документальних матеріалів додатків процесуальних документів, надання клієнту роз`яснень щодо судової практики по спірним правовідносинам, схожим з предметом спору у справі № 480/5760/20, колегія суддів вважає такі витрати необґрунтованим та такими, що не підлягають стягненню з відповідача, оскільки надання правової допомоги в цій частині є складовою процесу написання позовної заяви, відшкодування витрат за складання якої заявлено представником позивача окремо в цій же заяві, а не самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги.
З приводу відшкодування витрат на правничу допомогу за складання супровідної заяви від 31.08.2020, колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача в цій частині, оскільки така супровідна заява не є процесуальним документом, подання якого є необхідним при зверненні до суду та не вимагає спеціальних знань для написання.
Щодо відшкодування витрат за складання позовної заяви від 31.08.20 про визнання протиправним та скасування припису, колегія суддів, дослідивши зміст останньої, в якій процитовано ст.ст. 22, 111 Земельного кодексу України, ст.ст. 35, 37 Закону України «Про охорону земель» з відображенням висновку представника позивача, зробленого на основі їх аналізу, та з посиланням на ч.7 ст. 139 КАС України повідомлено, що докази понесених витрат на правничу допомогу буде надано в процесі розгляду справи та протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом, а також враховуючи обсяг позовної заяви (3 аркуші), вважає, що складання такого документу не потребувало від адвоката значних зусиль та вочевидь не могло зайняти зазначеного в акті часу (6 годин), колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу за складання позовної заяви визначений останнім на рівні 18600 грн. (із розрахунку 3100 грн за годину роботи адвоката) є необґрунтованим. 
З огляду на вказані вище обставини, оскільки складання вказаного документу, не могло зайняти у останнього більше години, заява в цій частині підлягає частковому задоволенню у розмірі 3100 грн, яка відповідає сумі, визначеної представником позивача за годину його роботи.
Колегія суддів зазначає, що послуги з подання матеріалів на підпис уповноваженої особи клієнта не охоплюються поняттям правничої допомоги, оскільки не вимагають жодних юридичних знань, отже не враховуються до складу сум правничої допомоги, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що лише послуга зі складання позовної заяви по справі № 480/5760/20 є видом правничої допомоги, яку можливо віднести до складу витрат на правничу допомогу за актом приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті приймання-передачі послуг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу та стягнення на користь позивача суми таких витрат в розмірі 3100 грн, що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи.
При цьому слід зазначити, що посилання суду першої інстанції на той факт, що текст позовної заяви підписано директором товариства, а не представником позивача не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки зі змісту вказаних документів вбачається, що всі вони містять відмітку - «Даний документ складено представником позивача – адвокатом Тукманом С.Г., який діє на підставі договору про надання правової допомоги».
Колегія суддів не приймає посилання представника позивача на порушення судом першої інстанції приписів ч.6 ст. 134 КАС України в частині зменшення заявленої суми витрат на правничу допомогу за відсутності клопотання відповідача про зменшення такої суми, оскільки наведене спростовується матеріалами справи, з яких, як зазначено вище, вбачається, що 18.12.2020 до суду першої інстанції від представника відповідача надійшла відповідна заява (а.с. 117). 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної  та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов задовольняючи частково заяву представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи, невірно визначив розмір вказаних витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року по справі № 480/5760/20 слід змінити в частині мотивування розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги та замінити в абзаці третьому резолютивної частини рішення суму “2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.» на суму “3100 (три тисячі сто) грн. 00 коп.”
Керуючись ст.ст.134, 139, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 480/5760/20 - змінити в частині мотивування розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги та замінити в абзаці третьому  резолютивної частини рішення суму витрат на правничу допомогу «2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.» на суму «3100 (три тисячі сто) грн. 00 коп.». 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій