ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2105/21 Справа № 185/5918/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, третя особа – виконавчий комітет Павлоградської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Позивач просила визнати незаконною бездіяльність УКГБ ПМР щодо непроведення капітального ремонту покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язати УКГБ ПМР провести капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_1 ; стягнути з УКГБ ПМР у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок непроведення капітального ремонту покрівлі, 100000 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Протягом останніх декількох років шиферна покрівля будинку протікає, до жилого приміщення потрапляє велика кількість вологи під час опадів. З даного питання позивач зверталась до міської влади, отримала відповідь про те, що у 2016 році за рахунок коштів місцевого бюджету було розроблено проект капітального ремонту шиферної покрівлі жилого будинку по АДРЕСА_1 , однак міським бюджетом за 2020 рік не передбачені кошти для виконання таких робіт. Крім того позивача було повідомлено, що рішенням Павлоградської міської ради жилий будинок по АДРЕСА_1 списаний з балансу управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради. Однак позивач вважає, що відповідач раніше був зобов`язаний здійснити капітальний ремонт покрівлі будинку і списання цього будинку з балансу управління комунального господарства у 2017 році не знімає відповідальності з УКГБ. Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час розроблення проекту з капітального ремонту покрівлі, балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів. Тому саме відповідач був зобов`язаний після виникнення відповідних підстав забезпечити проведення капітального ремонту покрівлі жилого будинку по АДРЕСА_1 , який на час розроблення проекту з капітального ремонту перебував у нього на балансі. Внаслідок бездіяльності відповідача щодо непроведення ремонту покрівлі позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, третя особа – виконавчий комітет Павлоградської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди (а.с.143-147).

Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.149-150). 

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровського району, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11 березня 2011 року відділом по обліку та розподілу житлової площі (а.с.4).
Протягом 2019-2020 років ОСОБА_1 неодноразово зверталась до виконавчого комітету Павлоградської міської ради з приводу проведення капітального ремонту покрівлі житлового будинку (а.с.6-8).
На звернення позивача надавались письмові відповіді про те, що у 2016 році за рахунок коштів міського бюджету був розроблений проект «Капітальний ремонт шиферної покрівлі житлового будинку по провулку Залізничному, 5 у м.Павлограді Дніпропетровської області». Однак міським бюджетом на 2019-2020 рік не були передбачені кошти для виконання цих робіт.
У 2020 році у м.Павлограді всі капітальні ремонти житлового фонду за рахунок коштів міського бюджету заплановані до виконання на умовах співфінансування згідно «Програми сприяння діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та підтримки багатоквартирних житлових будинків, які обслуговуються управляючими компаніями на території міста Павлограда за 2016-2020 роки» (а.с.7).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Позивач просила застосувати до відносин, які виникли між нею та відповідачем положення пункту 5 частини 2 статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV в редакції, що була чинною на період розроблення проекту з капітального ремонту покрівлі (2016 рік), відповідно до якої балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що на теперішній час відповідач – Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , тому на нього не може бути покладений обов`язок, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.
Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не знаходиться у комунальній формі власності, на балансі не обліковується, а також відсутні договірні відносини співвласників будинку з Управлінням комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради.
Відповідно до ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що органам місцевого самоврядування не надано правових підстав втручатися у діяльність юридичної особи, що не перебуває у комунальній власності. Органи місцевого самоврядування не мають правових підстав втручатися у діяльність юридичної особи, що не перебуває у комунальній власності, оскільки відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відносини органів місцевого самоврядування з організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спеціальним законом і саме ним регулюються особливості реалізації прав співвласників багатоквартирного будинку.
Нормативним підґрунтям для форми управління, при якій рішення з усіх питань приймають збори співвласників, є положення ч. 2 ст. 382 ЦК України, п.п. 5 і 6 ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За цими нормами всі власники квартир нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у т.ч. допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині чи за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового чи нежитлового приміщення, а також будівлі та споруди, призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно із загальним правилом ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є в спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Своєю чергою, преамбула Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» установлює: цей Закон визначає особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні й економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання й управління.
Отже, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спеціальним законом і саме ним регулюються особливості реалізації прав співвласників багатоквартирного будинку.
Зокрема, прийняття рішень щодо управління багатоквартирним будинком зборами співвласників детально врегульоване ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно з якою до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про:
розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, установлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним;
визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем;
обрання вповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, унесення зміні і розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням;
визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком;
проведення поточного й капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт;
визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 
визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.
Управління багатоквартирним будинком — це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (п. 8 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Відповідно до п.2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Згідно до ст.13 вищевказаного Закону, господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.
Відповідно до ст.20 частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності";
Тобто, відповідно до діючого законодавства, співвласники багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , самостійно вирішують питання управління та проведення ремонтних робіт, шляхом проведення зборів співвласників. 
Користування жилим приміщенням у будинках державного i громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ст.61 ЖК України). Отже всі питання стосовно ремонту і перепланування квартири повинні бути урегульовані договором. Який відсутній у позивача.
У 2020 році у м. Павлоград всі капітальні ремонти житлового фонду за рахунок коштів міського бюджету заплановані до виконання на умовах співфінансування згідно “Програми сприяння діяльності об`єднань співввласників багатоквартирних будинків та підтримки багатоквартирних житлових будинків, які обслуговуються управляючими компаніями на території міста Павлоград на 2016-2020 року” Інформація про порядок проведення конкурсу зазначена на офіційному сайті Павлоградської міської ради (https://pavlogradmrada.dp.gov.ua/ ).
Колегія суддів наголошує, що ні відповідач, ні третя особа, відповідно до норм Бюджетного кодексу України не може бути засновником капітальних робіт по вказаному будинку на підставі того, що з 2017 року не є його власником або балансоутримувачем. Вимоги позивача можуть призвести до нецільового використання бюджетних коштів.
Суду не надано будь-яких даних про те, що відповідачем - УКГБ ПМР було здійснено протиправну бездіяльність, а саме не було проведено капітальний ремонт покрівлі при наявності коштів цільового призначення, виділених на це з міського бюджету. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: