РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/108/20
Провадження № 22-ц/4815/379/21

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору щодо надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) недійсним, стягнення сплачених за договором грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційне збільшення боргу,-

В С Т А Н О В И В :
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогами: визнати недійсним договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь 21228 грн., сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року, 3% річних, а також інфляційне збільшення боргу. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10 вересня 2019 року між сторонами укладений Договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 (надалі по тексту - договір), предметом якого було надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «АВТОФОНД». На підставі вказаного договору ОСОБА_1 10 вересня 2019 року було сплачено відповідачу 21228 грн., які він вважав першим внеском на придбання автомобіля, проте, як пізніше з`ясував після детального ознайомлення з умовами підписаного договору, ця сума була винагородою за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи. Проте договір укладений під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, ТОВ «АВТО ПРОСТО» діє за принципом пірамідальної схеми, що суперечить положенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». З підстав, встановлених ст.215 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним вказаний договір та повернути йому сплачені за цим договором кошти в сумі 21228 грн, а також на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних, а також інфляційне збільшення боргу.
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 21228 (двадцять одна тисяча двісті двадцять вісім) грн., сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №804009 від 10 вересня 2019 року, три відсотки річних у сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 460 (чотириста шістдесят) грн.. 95 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» подавапеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про встановлення факту подання ОСОБА_1 16 вересня 2019 року заяви про розірвання договору, тобто до спливу 14 днів з моменту укладення правочину. Єдиним доказом для цього спонукали показання свідка ОСОБА_2 , хоча він звернувся до суду із аналогічним позовом, де зазначив свідком ОСОБА_1 для підтвердження таких же обставин. Отже, ОСОБА_2 є зацікавленою особою, але його показання суд під сумнів не взяв, а навпаки, дійшов переконання про їхню достатність для задоволення вимог позивача.
Представник відповідача стверджував, що позивачем відповідну заяву було подано лише 30 вересня 2019 року, підтвердженням чого є завірена копія експрес-накладної і цей письмовий доказ жодним чином не спростовано. Зазначення ж на заяві дати 16 вересня 2019 року не вказує на її подання у цей день, оскільки лише дата передання листа на пошту підтверджує таку подію. Враховуючи, що заяву про розірвання договору було направлено 30 вересня, а сам договір укладено 10 вересня 2019 року, то підстав для повернення коштів немає, адже сплинув 14 денний строк. 
Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року скасувати та відмовити в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що підвереджував звернення з заявою про розірвання договору в інший день, а не 16 вересня 2019 року. 
Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено,  що 10 вересня 2019 року сторони уклали договір №804009 з додатками (додаток №1 – анкетні дані учасника групи, кількість учасників у ній, марка автомобіля та ціна його придбання, розміри та періодичність платежів, додаток №2 – договір про адміністрування), надалі - договір. За умовами договору, ОСОБА_1 набув статусу покупця автомобіля через механізм надання права на його отримання та за умови виконання усіх зобов`язань. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД». Договором передбачено права та обов`язки сторін, умови функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах, умови та процедура отримання права на автомобіль, його страхування, розірвання договору, наслідки невиконання сторонами зобов`язань. Від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір та додатки до нього підписані уповноваженою за довіреністю особою ОСОБА_3 . 
Відповідно до ст.4 договору, учасник групи зобов`язаний сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи протягом 10 днів після повідомлення товариством учаснику номера групи, до якої він належить, та дати її створення. 
З Додатку №1 до договору встановлено, що сторони погодили розмір винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи у розмірі 5% + ПДВ, у сумі 21228 грн. 
10 вересня 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір доручення №804009 з ТОВ «АТ Сервіс», за умовами якого ТОВ «АТ Сервіс» зобов`язалось виконати уповноваження ОСОБА_1 сплатити на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи, отриману повіреним від довірителя за цим договором, шляхом сплати ТОВ «АТ Сервіс» на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» протягом 10 днів з дня отримання від ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомлення про дату створення групи, до якої включено укладений з ОСОБА_1 договір, та номеру групи в системі «АВТОФОНД». 
Квитанцією №28162817-1 від 10 вересня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «АТ Сервіс» 21228 грн., як оплати винагороди за договором доручення. 
Як вбачається з письмової інформації ТзОВ «АВТО ПРОСТО» №97 від 12 травня 2020 року, сплачена ОСОБА_1 винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору №804009 до системи «АВТОФОНД» та формування групи, в розмірі 21228 грн., була перерахована ТОВ «АТ Сервіс» на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» 18 вересня 2019 року в повному обсязі. 
Умовами укладеного з ОСОБА_1 договору були передбачені підстави та порядок його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою учасника групи ( ОСОБА_1 ) 
Так, відповідно до ст.3 договору, учасник групи, крім інших прав, має право односторонньо відмовитись від договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення.
Порядок розірвання договору передбачений у ст.12 договору. Згідно з п.12.1.4, якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 календарних днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від договору шляхом подання заяви в центральний офіс «АВТО ПРОСТО» за адресою: Столичне Шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045. У зазначеній заяві має бути чітко повідомлено про рішення учасника щодо односторонньої відмови від договору, викладено прохання про повернення сплачених коштів, та повідомлено власні банківські реквізити, згідно з якими «АВТО ПРОСТО» має повернути сплачені кошти. Разом із заявою про односторонню відмову від договору учасник зобов`язаний надати копію підписаного договору та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. «АВТО ПРОСТО» здійснює повернення коштів протягом 30 календарних днів з дати отримання заяви учасника та повідомлення банківських реквізитів учасника. 
Разом з тим, пунктом 12.1 ст.12 договору передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених у цій статті. 
Отже, умовами вищезазначеного договору передбачено, що у разі, якщо учасник, який не отримав автомобіль, виявив бажання розірвати договір та подав про це письмову заяву адміністратору протягом 14 днів з дати укладення договору, такому учаснику протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї заяви повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування (п.12.1.4 ст.12). Якщо ж така заява подана учасником після спливу чотирнадцятиденного терміну з дати укладення договору, договір розривається, проте учаснику повертаються лише сплачені за договором періодичні платежі (п.12.1 ст.12).
При цьому, як вбачається зі змісту п.12.1.4 ст.12 договору, письмове повідомлення про односторонню відмову від договору учасник зобов`язаний подати у центральний офіс АВТО ПРОСТО за адресою: Столичне шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045.
З заявою про розірвання договору №804009 від 10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся 16 вересня 2019 року до представника ТОВ «АВТО ПРОСТО» Андріюк І.В. за адресою її робочого місця в м. Рівному по вул. Відінській, 9, у приміщенні автосалону (а.с. 13).
Звернення ОСОБА_1 за місцем укладення договору із заявою про його розірвання саме 16 вересня 2019 року підтверджується також листом ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 01 жовтня 2019 року, із змісту якого вбачається, що відділ по роботі з клієнтами ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримав заяву ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року про розірвання договору №804009. 
Дану обставину також підтвердив в суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 , який підтвердив, що ОСОБА_1 заявляв про намір розірвати вказаний договір, у зв`язку з чим подав 16 вересня 2019 року відповідачу відповідну заяву. 
Хоча самої заяви матеріали справи не містять, проте факт її подання ТОВ "Авто просто" не заперечується та визнається, підтвердженням чого є адресоване позивачу повідомленням, де йдеться про те, що після отримання відправленої ним 30 вересня 2019 року заяви про розірвання договору від 16 вересня 2019 року ТОВ "Автопросто" розірвало укладений між сторонами договір згідно з його ст.3 Розділу І та п.12.1.4 ст. 12 Розділу ІІ. Також було зазначено, що винагорода за послуги, пов`язана з включенням договору до системи "Автофонд" та формуванням групи поверненню не підлягає, оскільки позивачем не було дотримано встановленого ст.12, п.12.1.4 Розділу ІІ договору чотирнадцятиденного строку. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з заявою про розірвання договору ОСОБА_1 звернувся 16 вересня 2019 року безпосередньо до представника ТОВ "Авто просто" Андріюк І.В. за адресою по вул. Відінській, 9, в м. Рівне, тобто у приміщенні автосалону, де й укладався сам договір. З підстав того, що договір було укладено поза межами центрального офісу відповідача, суд дійшов висновку, що й реєстрація заяви у відділі по роботі з клієнтами ТОВ "Авто просто" поза межами чотирнадцятиденного строку з дати укладення договору мала місце не з вини позивача. При цьому суд зазначав, що умова договору про необхідність подання заяви саме до центрального офісу адміністратора по вул. Столичне шосе, 90, 4-й поверх, м. Київ, який територіально віддалений від місця укладення договору, суперечить вимогам ст. 6 та 627 ЦК України, адже не враховує положення ст.12 Закону України "Про захист прав споживачів". Тобто позивач 16 вересня 2019 року в порядку, передбаченому договором від 10 вересня 2019 року, подав представнику ТОВ "Авто просто" заяву про його розірвання, дотримавшись встановлених у п. 12.1.4 ст.12 договору строків її подання.
Колегія суддів погоджується з належністю, допустимістю та достатністю таких засобів доказування як показання свідка ОСОБА_2 , а також допитаного як свідка ОСОБА_1 , що покладені в основу оскаржуваного судового рішення. 
Незважаючи на те, що ТОВ "Авто просто" було обізнане з необхідністю спростування показань свідків, проте ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді жодних об`єктивних і переконливих аргументів для відхилення істотної для вирішення спору обставини не навело. 
Доводи ж апеляційної скарги про хибність оцінки судом цих показань до уваги не беруться, оскільки ці свідчення повністю узгоджуються між собою, є послідовними і переконливими, а осіб, які їх надали, попереджено під розписку про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, і приведено до присяги.
Натомість усупереч покликанням заявника в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б звернення позивача із заявою про розірвання договору поза межами чотирнадцятиденного строку. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно  встановлені  обставини справи,  характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» залишити без задоволення.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                                                         С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                                     С.О. Гордійчук 

                                                                                С.С. Шимків