ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/14/21  Номер провадження 22-ц/814/1327/21	Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О. С.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Кириченко О.С., повний текст судового рішення виготовлено - дата не вказана, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У січні 2021 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14953 грн.
Позов мотивовано тим, що 23 березня 2012 року відповідач звернувся до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4000 грн., який в подальшому збільшився до 15000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 20 вересня 2020 року, заборгованість за вказаним кредитним договором становила 14953 грн., з яких: 12376,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2576,77 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд позбавлений можливості встановити підставу виникнення договірних відносин між сторонами у справі з приводу кредитного зобов`язання, яке виникло з 21 листопада 2016 року, а також взаємозв`язок між проведеними нарахуваннями за кредитною картою, яка  видана в  листопаді 2016 року, та кредитним зобов`язанням від 23 березня 2012 року, укладеного на підставі анкети - заяви.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що відсутність підпису позичальника на спірних Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про не ознайомлення останнього з ними та не підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, засвідчив таким чином свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. Крім того, зазначає, що ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований відповідно до вимог законодавства України.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА        
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки дана справа підпадає під ознаки зазначених норм цивільно-процесуального закону, то переглядається без виклику учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 березня 2012 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11).
Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , останньому 21 листопада 2016 року видавалася кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до 05/20 (а.с.10). 
По вказаній кредитній картці було встановлено кредитний ліміт 0 грн., який у подальшому був збільшений до 15000 грн. (а.с.9).
З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 вересня 2020 року заборгованість становила 14953 грн., з яких: 12376,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2576,77 грн. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.5-8).
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із неможливості встановлення підстави виникнення договірних відносин між сторонами у справі з приводу кредитного зобов`язання, яке виникло з 21 листопада 2016 року, а також взаємозв`язку між проведеними нарахуваннями за кредитною картою, виданою в  листопаді 2016 року, та кредитним зобов`язанням від 23 березня 2012 року, укладеного на підставі анкети - заяви.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив наявність факту укладення кредитного договору безпосередньо між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11).
Проте, існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, має підтверджуватися також і доказами, що засвідчують факт виконання цього кредитного договору, зокрема розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку.
Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16-ц та від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.
У свою чергу, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про неможливість встановлення підстави виникнення договірних відносин між сторонами у справі з приводу кредитного зобов`язання, оскільки сам кредитний договір між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено 23 березня 2012 року на підставі підписання відповідної анкети-заяви, а старт карткового рахунку, рух коштів по ній та нарахування заборгованості розпочалися аж 21 листопада 2016 року, тобто в даному випадку відсутній взаємозв`язок між проведеними нарахуваннями за кредитною картою, виданою в  листопаді 2016 року, та кредитним зобов`язанням від 23 березня 2012 року, укладеного на підставі анкети – заяви. Інших виписок та розрахунків заборгованості, що виникла на підставі укладеного між сторонами кредитного договору від 23 березня 2012 року, матеріали справи не містять.
Крім того, суд враховує, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів щодо продовження договірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі на підставі анкети-заяви від 23 лютого 2012 року, а саме того, що вказаний кредитний договір був пролонгований шляхом видання кредитної карти № НОМЕР_2 в листопаді 2016 року.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги щодо відсутності необхідності повторної ідентифікації клієнта та підписання інших додаткових документів у зв`язку з більш пізнішою фактичною видачею кредитної карти та проведенням нарахувань за нею, ніж укладення самого кредитного договору, є безпідставними. Так, згідно положень пункту 2.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, яка була чинною на час видання кредитної карти та проведення перших нарахувань за нею, ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований відповідно до вимог законодавства України. Однак, як вбачається з довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», станом на день укладення кредитного договору, – 23 березня 2012 року, останній не мав кредитних рахунків, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». Єдина кредитна картка № НОМЕР_1 по кредитному договору б/н була видана на ім`я ОСОБА_1 аж у листопаді 2016 року (а.с.10), тобто зі спливом значного часу з дня підписання анкети-заяви у 2012 році та без прив`язки до неї.
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).
Таким чином, твердження апелянта про погодження та ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами АТ КБ «Приватбанк» є хибним.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                               О.О. Панченко

Судді                                                                                Т.В. Одринська

                                                                               В.П. Пікуль