ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021                             м. Дніпро         Справа №  904/5566/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого     судді:     Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 (повний текст складено 01.03.2021, суддя Камша Н.М.) у справі №904/5566/20
за заявою     Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ
до боржника     Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон", 49027,               м. Дніпро,     вул. Дзержинського, буд. 35 - Б, корпус 2, код ЄДРПОУ 32241958
про визнання банкрутом,
                                                                          
                                                      В С Т А Н О В И В:          

1. Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон"; введено процедуру розпорядження майном відносно боржника; визнано     грошові вимоги     Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон".
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 визнано грошові вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах"  до                       ТОВ "Віспкон" на суму 4 204, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 347 060 616,66 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів.
Також, оскаржуваною ухвалою визнано (додатково) грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон" на суму 4 204, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 48 047 570,84 грн. (заборгованість по процентам) - 4 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 148 398 989, 30 грн. (заборгованість по винагороді) – 4 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 280 441 320, 41 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів.
Ухвала обґрунтована тим, що при укладенні кредитних договорів між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віспкон" погоджено предмет, умови кредитування, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту відповідно до норм ч. 2     ст. 345 ГК України. Сторони при укладенні спірних     договорів були вільні у     виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд вчиняли правочини на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши кредитний договір, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У встановленому чинним законодавством порядку положення кредитного договору від 17.12.2008 №DNHL0000000850 стосовно правомірності нарахування винагороди за користування кредитом оскаржено не було. Отже, грошові вимоги в частині суми заборгованості за винагородою в розмірі 148 398 989,30 грн. підлягають визнанню у повному обсязі з віднесенням до 4 черги задоволення.
2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах"     звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021          у справі №904/5566/20 в частині визнання грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" з винагороди в сумі 148     398     989,30 грн. та прийняти нове рішення, яким  відмовити останньому у визнанні винагороди в сумі 148     398 989,30 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що     ухвала господарського суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки визнання заявленої АТ КБ "ПриватБанк" суми винагороди за користування кредитом у розмірі 148     398     989,30 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості договору (ст. 627 ЦК України), а також суперечить правовому висновку Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду у справі №904/8902/17 від 10.10.2019 в аналогічній справі, підтвердженому у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 910/12787/17 від 16.10.2020.
Під час розрахунків кредитором АТ КБ «ПриватБанк» застосовано арифметичні знаки та символи попередньої редакції формули, що була вказана в п. 4.7 кредитного договору NDNHL0000000850 від 17.12.2008, а не в редакції, що діяла на період, за який здійснені відповідні нарахування, згідно змін, внесених на підставі додаткових угод, що змінює алгоритм нарахування винагороди та суперечить формулі, погодженій сторонами.
3. Узагальнені доводи та заперечення          інших учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу Банк просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу господарського суду від 23.02.2021 залишити без змін.
Банк зазначив про відмінність обставин у справі №904/5566/20, що розглядається, від обставин справи №904/8902/17 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2019) та №910/12787/17 (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.10.2020), на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, вказавши про неможливість з цієї причини застосувати такі правові висновки до спірних правовідносин у справі №904/5566/20.
З огляду на презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), у справі про банкрутство ТОВ «Віспкон» не були визнані недійсними умови п. 4.7. кредитних договорів, на підставі яких Банк заявив вимоги з винагороди.
Щодо тверджень скаржника про неправильність здійснених Банком розрахунків за формулою. Висновки щодо правильного розрахунку винагороди за тотожною формулою зазначені в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі № 904/5971/17: у формулі визначені математичні значення, які є загальновстановленими, тому посилання апелянта на відсутність рисок, дужок і т.д. судом відхиляється. 
З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги зводяться до спроби скаржника самостійно тлумачити положення кредитного договору, є безпідставними та необґрунтованими.   
Від розпорядника майна ТОВ «Віспкон» - арбітражного керуючого Ольшанської Олени Сергіївни надійшли пояснення щодо апеляційної скарги. Арбітражний керуючий підтримала доводи апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу задовольнити.
Згідно наданих пояснень арбітражний керуючий зазначила, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав належний розрахунок винагороди, який би відповідав умовам кредитного договору. Кредитор застосував математичні знаки та символи попередніх редакцій цієї форми, а не останньої. Отже, банк не довів належним чином грошові вимоги в сумі 148     398     989,30 грн.
Від боржника надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких ТОВ «Віспкон» просить апеляційну скаргу задовольнити, зазначаючи, що кредитор АТ КБ «ПриватБанк» не довів належним чином розмір грошових вимог у сумі 148     398     989,30 грн., оскільки під час здійснення розрахунку банк використовував математичні знаки та символи попередніх редакцій форми розрахунку, а не останньої, що є незаконним. При цьому, задовольняючі грошові вимоги банку, суд першої інстанції не надав правової оцінки такому розрахунку винагороди.
23.06.2021 від розпорядника майна ТОВ «Віспкон» Ольшанської Олени Сергіївни надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021          у справі №904/5566/20 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.04.2021.
У судовому засіданні 21.04.2021 оголошено перерву до 09.06.2021.
У судовому засіданні 09.06.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 23.06.2021.
У судовому засіданні представники скаржника, ініціюючого кредитора та боржника надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
23.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників скаржника, ініціюючого кредитора та боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановленні ним ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021          у справі №904/5566/20 слід залишити без змін з таких підстав.
5. Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон"; введено процедуру розпорядження майном відносно боржника; визнано          грошові вимоги          Акціонерного          товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон" на суму 66 020, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 91 784 684, 52 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Лукашука Миколу Васильовича; призначено попереднє засідання на 24.12.2020.
Вказаною вище ухвалою зазначено, що вимоги кредитора, що виникли на підставі кредитного договору №DNHL0000000850 від          17.12.2008 на суму     47 181 060, 84 грн.          (заборгованість по процентам за користування кредитом), на суму 148 398 989, 30 грн. (заборгованість за винагородою) та на суму 274 653 284, 79 грн. (заборгованість нарахованої пені) будуть розглянуті судом у попередньому судовому засіданні.
26.11.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява №б/н від 25.11.2020 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання грошових вимог до     боржника на суму 347 060 616, 70 грн. та судового збору у розмірі 4 204, 00 грн.
08.12.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області електронною поштою надійшло клопотання №02-53/59 від 07.12.2020 розпорядника майна Лукашука М.В. з додатками, у тому числі:
- повідомлення №02-53/54 від 07.12.2020          про результати розгляду грошових вимог, в якому розпорядник майна зазначив, що грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на суму 347 060 616, 70 грн.     визнано у повному обсязі та включено до реєстру вимог кредиторів таким чином:
1) 326 509 121, 71 грн. (основний борг) - 4 черга задоволення вимог кредиторів;
2) 10 224 923, 69 грн. (інфляційні втрати) - 4 черга задоволення вимог кредиторів;
3) 10 326 571, 26 грн. (3 % річних) - 4 черга задоволення вимог кредиторів;
    - за кредитним договором №DNHL0000000850 від 17.12.2008          підлягають визнанню вимоги АТ КБ "ПриватБанк":
* за заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство:
-     проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, нараховані кредитором за період          з 17.12.2008 по 14.04.2017 на суму 3 899 011,44 грн.;
-     проценти у розмірі 24% річних, нараховані кредитором за період з 15.04.2017 по 01.04.2019 на     суму 43 282 049,40 грн.;
-     заборгованість за винагородою на суму 148 398 989, 30 грн.;
-     пеня, нарахована на тіло кредиту та     проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, за період з 16.04.2017 по 16.09.2020 - 93 568 993,74 грн. 
23.12.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області від ТОВ "Віспкон" надійшли:
- повідомлення №07/12-01 від 07.12.2020 про результати розгляду грошових вимог, в якому боржник зазначив, що     грошові вимоги     Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на суму 347 060 616, 70 грн.     визнано у повному обсязі;
- повідомлення №07/12-02 від 07.12.2020 про результати розгляду грошових вимог, в якому боржник надав додаткові заперечення проти винагороди в сумі 148 398 989, 30 грн.
20.01.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області від АТ КБ "ПриватБанк" надійшли:
- додаткові пояснення №б/н від 19.01.2021 (електронна пошта) щодо кредиторських вимог, в яких кредитор просить визнати заявлені вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "Віспкон" у повному обсязі;
- клопотання №б/н від 20.01.2021 з розрахунком винагороди за кредитним договором          №DNHL0000000850 від 17.12.2008, що здійснений АТ КБ "ПриватБанк".
Згідно з повідомленням №02-27/б/н від 09.02.2021 розпорядника майна про результати розгляду грошових вимог кредитора          було частково визнано заявлені грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк"          до боржника, а саме на суму 4 204, 00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 3 899 011, 44 грн. (проценти за користування кредитом) - 4 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 96 065 584, 73 грн. (1 194 264, 70 грн. + 94 871 320, 03 грн.) (пеня) - 6 черга задоволення вимог кредиторів. Решта заявлених вимог АТ          КБ "ПриватБанк" на суму 372 887 450, 48 грн. відхилена розпорядником майна.
При зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою          про відкриття провадження у справі про банкрутство ініціюючий кредитор - АТ КБ "Приватбанк" заявив грошові вимоги, зокрема:
- за кредитним договором від 17.12.2008 №DNHL0000 000850          на загальну суму 560 908 019, 45 грн. (90 674 684, 52 - заборгованість за кредитом; 47 181 060, 84 грн. -          заборгованість по процентам за користування кредитом;          148 398 989, 30 грн. - заборгованість за винагородою; 274 653 284, 79 грн. - заборгованість          щодо нарахованої пені станом на 16.09.2020).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 визнано грошові вимоги          Акціонерного          товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віспкон" на суму 66 020, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 91 784 684, 52 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Решта вимог підлягали розгляду у попередньому засіданні.
Після публікації повідомлення у строк, встановлений ч. 1     ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, грошові вимоги до боржника заявлені          кредиторами:
1. 26.11.2020 -          Приватним          акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" на суму          347 060 616, 70 грн. (326 509 121, 70 грн. - основний борг, 10 224 923, 69 грн. - інфляційні збитки, 10 326 571, 26 грн. - три проценти річних).
2. 27.11.2020          - АТ КБ "ПриватБанк" заявив додаткові грошові вимоги до боржника на суму     4 204, 00 грн. - судові витрати зі сплати судового збору та 4 034 833, 90 грн. - донарахованої пені за договором від 04.04.2006          та від 17.12.2008 станом на 28.10.2020 - дату     відкриття провадження у справі про банкрутство.
Оскаржуваною ухвалою від 23.02.2021 визнано грошові вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до ТОВ "Віспкон" на суму 4 204, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 347     060 616,66 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів.
Заперечень від кредитора          - АТ КБ "ПриватБанк" щодо вимог ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" при розгляді справи про банкрутство не надходило; заяв про визнання недійсними угод боржника від розпорядника майна та     конкурсних кредиторів не було подано. Боржник, розпорядник майна визнали вимоги кредитора без     заперечень у повному обсязі.
Грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" щодо основної заборгованості за кредитними договорами від 04.04.2006 № 13028Г/С та від 17.12.2008 №DNHL0000000850 на     загальну суму 91 784 684, 52 грн. були визнані ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 у даній справі.
Щодо вимог кредитора до боржника за кредитним договором від 17.12.2008 №DNHL0000000850, то розпорядником майна частково визнана пеня, нарахована на основну заборгованість на загальну суму 94 871 320,03 грн.; вимоги кредитора щодо процентів та винагороди, пені, нарахованої на проценти - відхилені.
В обґрунтування своєї правової позиції боржник та розпорядник майна посилались на таке.
АТ КБ "ПриватБанк" заявлено грошові вимоги до боржника ТОВ "Віспкон" за кредитним договором №DNHL0000000850 від 17.12.2008 у загальній сумі 560 908 019,45 грн., у тому числі:
- 90 674 684,52 грн. - заборгованість за кредитом;
- 47 181 060,84 грн. - заборгованість за процентами;
- 148 398 989,30 грн. - заборгованість за винагородою;
- 274 653 284,79 грн. - нарахована пеня.
Відповідно до п. 1.2 графіку зменшення поточного ліміту кредитного договору №DNHL0000000850 від 17.12.2008, в редакції договору про внесення змін від 27.09.2016 (надалі - кредитний договір від 17.12.2008), терміном погашення отриманого ТОВ "Віспкон" кредиту визначено 15.04.2017.
Пунктом 4.1 кредитного договору від 17.12.2008 визначено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі,          зазначеному у п. А.6 цього договору.
Згідно з п. А.6 кредитного договору від 17.12.2008 за користування кредитом     позичальник сплачує проценти у розмірі 12 % річних.
Боржником та розпорядником майна боржника було відхилено вимоги кредитора з винагороди на суму 148 398 989,30 грн., посилаючись на таке.
За умовами кредитного договору №DNHL0000000850 від 17.12.2008, зі змінами та доповненнями, окрім фіксованого розміру процентів за користування кредитом, боржник зобов`язався сплачувати банку винагороду за користування кредитом згідно з п. 4.7., що визначається за відповідною формулою. При невиплаті винагороди за користування кредитом у визначену дату винагорода вважається простроченою. Тобто, оплату за користування кредитом встановлено двома паралельними способами, а саме: проценти за користування кредитом, виходячи з фіксованої процентної ставки, та винагорода за користування кредитом, сплата якої визначена у формулі, до якої включено також дані щодо офіційного курсу гривні до долару США.
Відповідно до п 4.7. позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом у розмірі, згідно формули. Винагорода за користування кредитом розраховується на дату, передбачену п. 1.2. цього договору для остаточного повернення кредитних коштів у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором або у день повного фактичного виконання зобов`язань. Сума винагороди за користування кредитом сплачується понад суму процентів, що належить до сплати згідно з цим договором, у строк, встановлений у п. 1.2. цього договору, або у день повного погашення.
6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
          Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України     встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ст. 1056-1 ЦК України).
Як визначено в ч. ч. 5, 6     ст. 1056-1 Цивільного кодексу України     індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно: періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Поряд з цивільно-правовим розумінням кредитування існує також й інший підхід до розуміння кредитування, який охоплює у тому числі і публічну складову банківської діяльності як залучення вкладів, грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб ліцензування такої діяльності тощо у відповідності до     Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Банківську діяльність визначають через банківські послуги, які банк надає своїм клієнтам. Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування).
Банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) фінансові послуги, в т.ч. шляхом укладення юридичними особами (комерційними агентами) агентських договорів. Перелік таких фінансових послуг встановлюється Національним банком.
Крім надання фінансових послуг, банк може здійснювати діяльність щодо: 1) інвестицій; 2) випуску власних цінних паперів; 3) випуску, розповсюдження та проведення лотерей; 4) зберігання цінностей надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа; 5) інкасації коштів і перевезення валютних цінностей; 6) ведення реєстрів власників іменних цінних паперів (крім власних акцій); 7) надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг.
Відповідно до пункту 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених     постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168     (які діяли на момент укладення кредитного договору та підписання додаткових угод до нього), банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.
На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реал процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3. Правил).
Винагорода банку за надані послуги має компенсаційний характер і її призначення полягає у тому, щоб покрити витрати банку, понесені ним у зв`язку з наданням кредиту. Це є безперечно дохід банку від проведення своєї банківської діяльності і поняття винагороди банку відсутнє у договірному законодавстві, внаслідок чого правова природа такої винагороди залежить від індивідуальної правової регламентації кожного банку.
Разом з тим, усі ці факти і обставини стосуються виключно підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину і н спричиняють скасування судового рішення у справі за позовом щодо стягнення заборгованості.
Винагорода за користування кредитом за формулою, яка містяться в кредитних договорах та залежить від коефіцієнта зміни курсу гривні до долара США, не відповідає вимогам змінюваної процентної ставки. Крім того, зазначена в договорах формула має значну кількість змінних величин з яких не можливо визначити точну суму або відсоток, які мають бути в подальшому сплачені та фактичну кінцеву сукупну вартість кредиту. Формула нарахування винагороди, також не визначає максимальний розмір збільшення процентної ставки, що не відповідає ч. 6     ст. 1056-1 ЦК України.
У даному випадку, формула, по якій нарахована винагорода, передбачає її розрахунок з урахуванням і процентів, і різниці між сплаченими і несплаченими коштами.
До того ж, сума винагороди за користування кредитом значна та договором не визначено, за які саме послуги банку встановлена винагорода, оскільки кредитним договором передбачено, що саме за користування кредитом боржник вже сплачує річні відсотки.
Отже, нарахування/виплата такої винагороди не може бути передбачена ні за що інше, як надання якихось послуг банком, і винагорода не може нараховуватися за належне виконання своїх обов`язків клієнтом (за користування кредитом), оскільки вона не може стосуватися чи враховувати проценти, які є самостійною платою за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові від 10.10.2019 у справі №904/8902/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, який не спростований у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі №910/12787/17 від 16.10.2020.
Окрім того, з розрахунку заявника вбачається, що сума нарахованої винагороди за кредитним договором перевищує більш ніж у 3 рази заборгованість за тілом кредиту. При цьому, кредитором до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, з яких можна було б визначити порядок нарахування і розрахунку вказаної суми.
Таким чином, через нарахування винагороди банком фактично визначено додаткову плату, що створило ситуацію подвійної оплати за користування кредитом, при цьому розмір винагороди (комісії) значно перевищує розмір отриманих кредитів.
Таке нарахування винагороди банку поряд із нарахуванням штрафних санкцій, відсотків за користування грошовими коштами спотворює саму сутність кредитних правовідносин, робить виконання таких зобов`язань неможливим для будь-якого боржника.
Статтею 628 ЦК України     визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі     ст. 638 ЦК України     договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди.
Відповідно до     ст. 180 ГК України     зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що при укладенні кредитних договорів між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віспкон" погоджено предмет, умови кредитування, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту відповідно до норм ч. 2     ст. 345 ГК України.
Статтею 627 Цивільного кодексу України     передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.          
Відповідно до п. 4.7 договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом у розмірі згідно формули. Винагорода за користування кредитом розраховується на дату, передбачену п. 1.2. договору, до остаточного повернення кредитних коштів у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором або у день повного фактичного виконання зобов`язань. Сума винагороди за користування кредитом сплачується понад суму процентів, що належить до сплати згідно з цим договором у строк,          встановлений у п. 1.2 цього договору, або у день повного погашення.
Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, при укладенні     кредитного договору сторони були вільні у     виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд вчиняли правочини на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши кредитний договір, а тому всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.
Судом першої інстанції також було враховано ту обставину, що ні розпорядник майна, ні конкурсні кредитори не оскаржили у встановленому чинним законодавством порядку ці положення кредитного договору.
Згідно зі     ст. 204 ЦК України     правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На підставі викладеного, враховуючи зміст презумпції правомірності кредитного договору від 17.12.2008 № DNHL0000000850 відносно тверджень боржника, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині суми заборгованості за винагородою в розмірі 148 398 989,30 грн. підлягають визнанню у повному обсязі.
7. Мотиви відхилення кожного аргументу.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в п. 6 цієї постанови, та з огляду на таке.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про порушення господарським судом приписів ст. 627 ЦК України, а також посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 10.10.2019 у справі № 904/8902/17, постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, однак обставини справи, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, не є тотожними обставинам у даній справі. 
Так, у постанові у справі № 904/8902/17, постанові № 910/12787/17 правовий висновок судів щодо неправомірності нарахування винагороди за користування кредитом стосувався обставин, за яких умови кредитного договору, якими передбачалось стягнення такої винагороди, було визнано у встановлено порядку судом недійсними. У справі № 904/5566/20, що розглядається, відсутні будь-які докази визнання окремих положень кредитного договору недійсними у встановленому законом порядку, про що також суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, тому застосування правових висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, у справі № 904/5566/20 є недоцільним.
Щодо тверджень скаржника про неправильне застосування Банком формули під час здійснення розрахунку суми винагороди, колегія суддів зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки обов`язок боржника зі сплати винагороди за користування кредитом встановлений п. А12 кредитного договору №DNHL0000000850 від 17.12.2008, в редакції договору від 27.09.2016, і саме ця редакція договору була застосована. Докази застосування іншої формули не надані. Також, колегія суддів враховує, що спірний пункт договору не оспорений і не визнаний недійсним.
Оскільки будь-яких інших доказів та обґрунтувань скаржником не наведено, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.
Право скаржника не порушено.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної    скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, в силу     положень ст. 276 ГПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського     суду - без змін.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України   судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129,     269,     270,     275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
                                                                                     
                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" -     залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 у справі №904/5566/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.06.2021

Головуючий суддя                                                                Л.М. Білецька  
Суддя                                                                                      Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                        Ю.Б. Парусніков